Номер провадження: 22-ц/813/991/26 
Справа № 523/383/23
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
апелянта ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_2 – адвоката Черевиченко Н.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Середи І.В., про оголошення розшуку відповідача (боржника) та дитини у справі за поданням Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 77607720 з примусового виконання виконавчого листа № 523/383/23,
встановив:

30.07.2025 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) звернулось до суду із поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 77607720 з примусового виконання виконавчого листа № 523/383/23, виданого 17.03.2025 року Суворовським районним судом м. Одеси, про відібрання ОСОБА_3 у батька ОСОБА_1 та передачу дитини матері ОСОБА_2 .
Подання було обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 77607720 з примусового виконання виконавчого листа № 523/383/23, виданого 17.03.2025 Суворовським районним судом м. Одеси, про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 та передачу дитини матері ОСОБА_2 .
Зареєстрована адреса місця проживання боржника ОСОБА_1 та дитини - АДРЕСА_1 , яка є адресою, зазначеною у виконавчому листі. 26.03.2025 року відкрито виконавче провадження № 77607720, копія постанови надіслана боржникові для виконання за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
02.06.2025 року та 23.07.2025 року під час виходів державним виконавцем за адресою, вказаною у виконавчому документі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виявлено та встановлено, що вказані особи за даною адресою не проживають, а у домоволодінні мешкає мати боржника.
У ході виконавчих дій отримано інформацію, що боржник не перетинав державний кордон, не має зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_3 в закладах дошкільної, загальної середньої освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси не виховується та не навчається.
Боржник має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», а тому обізнаний про хід виконавчого провадження.
На виклики державного виконавця боржник не з`являється, поштову кореспонденцію за зареєстрованою адресою не отримує.
Отже, встановити місцезнаходження, проживання чи перебування боржника та дитини є фактично неможливим, що призводить до затягування виконання рішення суду, тому заявник звернувся із вказаним поданням до суду.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року подання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення розшуку боржника та дитини було задоволено.
Оголошено у розшук боржника ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виконавчому провадженні № 77607720, з примусового виконання виконавчого листа № 523/383/23, виданого 17.03.2025 Суворовським районним судом м.Одеси, про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_1 та передачу дитини матері ОСОБА_2 (а.с.73-75).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника та дитини, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.76-78).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засідання, в режимі відеоконференції, за участю апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника адвоката Черевиченко Н.А.. колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.113-115).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про оголошення у розшук боржника та дитини, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем вжито усіх можливих заходів щодо встановлення відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника та дитини, однак проведеними заходами не вдалося розшукати боржника, що в свою чергу унеможливлює виконання рішення суду, тому з метою ефективного, неупередженого та фактичного виконання рішення суду, необхідно оголосити розшук боржника за виконавчим документом та дитини (а.с.74-75).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 12 ч.3 зазначено статті Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання 
За правилами ч. 1 ст. 36 Закону у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.
Відповідно до п. 4 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 під час вчинення виконавчих дій про відібрання дитини державний виконавець за потреби, зокрема, звертається до суду з поданням про розшук боржника, дитини.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 77607720 з примусового виконання виконавчого листа № 523/383/23, виданого 17.03.2025 Суворовським районним судом м. Одеси про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у батька ОСОБА_1 та передачу дитини матері ОСОБА_2 (а.с.39). 
Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження.
Станом на даний час, у добровільному порядку боржник ОСОБА_1 рішення суду у справі № 523/383/23 не виконав, незважаючи на те, що він беззаперечно знав про ухвалення вищевказаного судового рішення, що ним було особисто підтверджено в суді апеляційної інстанції.
Зазначені обставини свідчать про те, що апелянт ОСОБА_1 , який є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно відібрав вказану дитину від її матері ОСОБА_2 , заінтересованої особи по даній справі, починаючи з 2019 року, з того часу і до теперішнього часу приховує її від матері ОСОБА_2 , що може поставити під загрозу життя і розвиток малолітньої дитини - ОСОБА_3 , що є недопустимим.

З матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем Пересипського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), неодноразово, а саме: 02.06.2025 року, 26.06.2025 року та 04.07.2025 року, на адресу ОСОБА_1 надсилалися виклики з вимогою з`явитися до виконавця 04.06.2025, 03.07.2025 року та 11.07.2025 року (а.с.19-24).
Проте, ОСОБА_1 вимогу державного виконавця не виконав та жодного разу не з`являвся до відділу ДВС, продовжуючи не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили, знаючи про необхідність його виконання.

Згідно з ч.2 ст. 28 Закону, документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі -ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.
Згідно відповіді № 12296602 від 26.06.2025 року, боржник ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС та отримує усі процесуальні документи (а.с.28). 
Тобто, апелянту ОСОБА_1 було відомо про всі існуючі документи виконавчого провадження №77607720.

Вищевказане спростовує доводи заявника апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не було надано доказів на підтвердження належного вручення боржнику вимоги щодо обов`язкової явки до відділу ДВС. 

Також, 02.06.2025 року та 23.07.2027 року, з метою перевірки наявних у матеріалах виконавчого провадження відомостей про місце проживання боржника та з метою встановлення місцезнаходження, можливого фактичного проживання/перебування боржника та дитини ОСОБА_3 , державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою зазначеною у виконавчому документі та встановленою згідно відповіді ДМС України, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно Акту від 23.07.2025 року, складеного державним виконавцем, боржника та дитину за вказаною адресою не виявлено. Зі слів сусідки, яка мешкає у сусідньому домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 та його дитина ОСОБА_3 за цією адресою не фактично не проживають, за даною адресою мешкає мати ОСОБА_1 , а сам ОСОБА_1 інколи навідується до матері (а.с. 14, 18).

Також, згідно відповіді Департаменту освіти та науки Одеської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 22.07.2025 в закладах дошкільної, загальної середньої освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси не виховується та не навчається (а.с.33).
Тобто, державним виконавцем було вжито усіх можливих заходів щодо встановлення відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника та дитини, однак проведеними заходами не вдалося розшукати боржника.

Вищенаведене у своїй сукупності свідчить про те, що без оголошення розшуку боржника та дитини належне виконання рішення суду є неможливим.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця про оголошення у розшук боржники та дитини. 

Крім того, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ)  зауважує, що інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або якщо є неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16.07.2015 року у справі Mamchur v.Ukraine, № 10383/09).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ  вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2025 року про оголошення у розшук боржника та дитини залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06.03.2026 року. 

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева