ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30546/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Ремез К.І.) в адміністративній справі №160/30546/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
22.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №5/1/IV/2 від 30.09.2025 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни розглянути заяву належним чином та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) учасником бойових дій;
- зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідчення учасника бойових дій встановленого зразку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено йому у наданні статусу учасника бойових дій, а також у видачі посвідчення учасника бойових дій встановленого зразку. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №5/1/IV/2 від 30.09.2025 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Зобов`язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача. Так що у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Вірменська РСР та загалом СРСР, до складу якого входила вищезазначена республіка, відсутні. Надані позивачем докази по справі свідчать лише про виконання ним у визначений період службових обов`язків по охороні громадського порядку і не можуть слугувати підтвердженням участі у бойових діях. Крім того, воєнний час оголошується чинним законодавством відповідної держави. На території СРСР у 1988-1991 роках воєнний час не оголошувався. Також, з матеріалів справи вбачається, що на момент виконання позивачем завдань з охорони громадського порядку та спеціальних завдань на території Азербайджанської PCP останній мав статус не колишнього військовослужбовця або особи вільнонайманого складу, а військовослужбовця внутрішніх військ МВС Української PCP, що виключає наявність підстав для визнання позивача учасником бойових дій згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві ОСОБА_1 зазначив, що ним при зверненні до відповідача були надані архівні довідки про перебування ним у 1990 році у службовому відрядженні у м. Баку Азербайджанська РСР для виконання спеціальних завдань. При прийнятті спірного рішення відповідачем не було надано належної оцінки поданим документам, а також не було враховано лист Міноборони України від 21.09.2002 №620/14-110-1410.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до наказу №275 від 16.11.1986 був зарахований на посаду стрільця військової частини НОМЕР_2 в період з 16.11.1986 по 28.12.1986. 
З 29.12.1986 по 15.05.1987 позивач був зарахований курсантом військової частини НОМЕР_3 відповідно до наказу №319 від 29.12.1986. 
В період з 16.05.1987 по 15.06.1987 позивач перебував на посаді стрільця військової частини НОМЕР_2 та згідно наказу №152 від 15.06.1987 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . 
З 16.06.1987 по 25.12.1988 позивач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 та відповідно до наказу №320 від 25.12.1988 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 . 
Згідно наказу №121 від 11.12.1989 позивача було призначено на посаду у військовій частині НОМЕР_4 в період з 11.12.1989 по 22.06.1990 та відповідно до наказу №041/с від 22.06.1990 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 . 
Вказані вище відомості підтверджуються записами у військовому квитку серія НОМЕР_5 від 16 жовтня 1986 року.
ОСОБА_1 було подано запит до Центрального архіву Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України для отримання довідок та документів, що підтверджують його перебування у Вірменській РСР та Азербайджанській РСР під час проходження строкової у в/ч НОМЕР_3 та надстрокової у в/ч НОМЕР_4 військової служби. 
Центральним архівом Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України було надано архівну довідку №з/35-798 від 27.08.2010. Згідно вказаної довідки в архівних документах військової частини НОМЕР_4 на прапорщика ОСОБА_1 наявні наступні відомості:
- в наказі командира частини від 16 січня 1990 року № 13 значиться таким, що вибув у службове відрядження в м. Баку Азербайджанської РСР для виконання спеціального завдання з 16.01.1990;
- в наказі від 06 березня 1990 року № 54 значиться таким, що прибув із службового відрядження з м. Баку 06.03.1990;
- в наказі від 06 квітня 1990 року № 80 значиться таким, що вибув у службове відрядження в м. Баку Азербайджанської РСР для виконання спеціального завдання з 06.04.1990;
- в наказі від 09 травня 1990 року № 106 значиться таким, що прибув із службового відрядження з м. Баку 09.05.1990.
На підставі наведених документів вбачається, що ОСОБА_1 протягом 1990 року перебував у службових відрядженнях на території колишної республіки СРСР — м. Баку Азербайджанської РСР, що підтверджується архівною довідкою №з/35-798 від 27.08.2010. 
Окрім архівної довідки №з/35-798 від 27.08.2010 відрядження позивача підтверджуються архівною довідкою №82-433 від 11.03.2025.
04 серпня 2025 року позивач звернувся до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни щодо надання йому статусу учасника бойових дій.
21 жовтня 2025 року позивачем було отримано рішення №5/1/IV/2 від 30.09.2025 Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про відмову в наданні статусу учасника бойових дій на підставі “Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 та п.2 Розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 червня 2019 року за № 588/33559”. 
Позивач не погоджуючись з рішенням комісії від 30.09.2025 №5/1/IV/2 про відмову у наданні йому статусу учасника бойових дій, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючі позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача не ґрунтується у повній мірі на нормах законодавства, а отже рішення не можна вважати обґрунтованим. Проте суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання йому статусу УБД.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Правовий статус учасника бойових дій визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ.)
Відповідно до ст. 5 Закону №3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, зєднань, обєднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ, учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). 
Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.
Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України;
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач відряджався до Азербайджанської РСР (з 16.01.1990 по 06.03.1990, 06.04.1990 по 03.05.1990) для виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов`язаних з масовими антигромадськими проявами в складі військової частини № НОМЕР_6 .
У Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зазначена країна відсутня.
Отже, позивач перебував у відрядженні в межах своєї держави СРСР, до складу якого на той час входили Азербайджанська РСР.
Доказів участі у бойових діях у цей період матеріали справи не містять.
Також колегія суддів враховує, що у постанові від 24.06.2021 у справі № 240/9932/20, постанови від 28.10.2021 у справі № 826/19417/16Верховний Суд зазначив про те, що:
« дія Постанови №63 поширюється тільки на:
-осіб миротворчого контингенту до 31 грудня 2005 року та військовослужбовців Служби безпеки і Служби зовнішньої розвідки, направлених у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;
-осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС, які перебували 17 березня 2008 року в складі миротворчого персоналу органів внутрішніх справ на території Автономного Краю Косово (Республіка Сербія, колишня Югославія).
обов`язковою умовою надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території інших держав».
Суд не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
Повертаючись до обставин справи, судом встановлено що у 1990 році (з 16.01.1990 по 06.03.1990, 06.04.1990 по 03.05.1990) позивач перебував у відрядженні у м. Баку Азербайджанська РСР для виконання спеціального завдання. Ця обставина не спростовуєтеся і відповідачем.
Проте колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів того, що він приймав участь у бойових діях. Згідно поданих доказів, ОСОБА_1 був у службовому відпряженні для виконання спеціальних задач.
Посилання позивача на лист Міноборони України від 21.09.2002 №620/14-110-1410 є помилковим, оскільки подані документи не спростовують того, що доказів прийняття участі у бойових діях позивачем у 1990 році в Азербайджанській РСР матеріали справи не містять.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскаржене рішення відповідача є протиправним, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311,315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/30546/25 – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак