22.04.26
33/812/151/26
Єдиний унікальний номер судової справи 489/148/26
Номер провадження 33/812/151/26    Головуючий у місцевому суді: Рибіцька К.О.
Категорія: ст.124 КУпАП    Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року      місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Повертайленко Ю.В.,

за участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Зеленської А.П.,
потерпілого ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу потерпілого  ОСОБА_2 на постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2026 року, якою стосовно
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №549503, який надійшов на розгляд до Інгульського районного суду міста Миколаєва і був складений 24 грудня 2025 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 24 грудня 2025 року об 11 год. 50 хв. в місті Миколаєві на перехресті проспекту Богоявленського та вулиці Південної, керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Богоявленському в крайній лівій смузі зі сторони вулиці Авангардної в бік вулиці Південна, здійснюючи поворот ліворуч на вулицю Південну, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагувала на її зміну, не надала переваги в русі транспортному засобу – автомобілю марки і моделі ЗАЗ TF48YP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом ПФ01 Фермер, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку в крайній правій смузі зі сторони вулиці Паркової. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаним водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.16.6 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова мотивована тим, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до справи документи, з урахуванням змісту п.16.6 Правил дорожнього руху, не дозволяють встановити у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Не погодившись із судовим рішенням, 23 березня 2026 року потерпілий  ОСОБА_2 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2026 року та прийняти у справі нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції внаслідок не дослідження обставин справи дійшов помилкових висновків про те, що ОСОБА_2 проїжджав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора.
Також районний суд не врахував чіткі і однозначні покази свідка ОСОБА_3 про те, що коли він почув звук гальм, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 рухався саме на зелений сигнал світлофора. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та зазначив, що саме недотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.16.6 ПДР призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди. Тобто водій ОСОБА_1 , маючи намір здійснити маневр ліворуч на перехресті доріг, повинна була пропустити всі транспортні засоби, які рухались їй назустріч та лише після того, як смуга зустрічного руху, на яку вона мала намір виїжджати буде вільною від транспортних засобів або вони зупинились, остання могла закінчити маневр повороту ліворуч. При цьому, оцінка судом у даному випадку режиму роботи світлофорів для ОСОБА_2 , на його погляд, є помилковою, оскільки свідок  ОСОБА_3 пояснив, що на перехресті він рухався на зелений сигнал світлофору, а автомобіль ОСОБА_1 не надав йому перевагу в русі, після чого і трапилась ДТП.
Окрім того, потерпілий зазначав, що на місці дорожньо-транспортної пригоди, він надав поліцейському пояснення, згідно якими він рухався прямолінійно в межах власної полоси для руху. ДТП настало на перехресті проспекту Богоявленського та вулиці Південної. При цьому, водій із зустрічного напрямку руху, не переконавшись у безпеці запланованого маневру і відсутності перешкод, здійснив маневр повороту ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху у якій рухався його автомобіль, не надавши переваги для проїзду його автомобілю, та здійснив із ним зіткнення. У момент настання ДТП горіло зелене світло на світлофорі.
В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи, викладені в апеляційній скарзі не визнала, та просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Обґрунтовуючи свою версію події ОСОБА_1 вказувала, що не погоджується з порушенням вимог п.16.6 ПДР, яке ставиться їй у провину згідно протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вона керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Миколаєві по проспекту Богоявленському, виїхала на перехрестя з вулицею Південною на зелений сигнал світлофору з метою повороту ліворуч. В подальшому, перебуваючи на перехресті та пропустивши транспорт, що рухався в зустрічному напрямку, загорівся жовтий сигнал світлофору та вона почала закінчувати маневр повороту ліворуч, під час чого відбулось ДТП за участю транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 . Звертала увагу на те, що нею не було допущено порушення вимог п.16.6 Правил дорожнього руху, яке перебувало б у причинному зв`язку із настанням ДТП. 
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, та свідків, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Згідно з «критеріями Енгеля», сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).
Згідно зі ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень ст.ст.280,251 КУпАП дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (ст.251 КУпАП).
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містить ст.256 КУпАП, якою, поряд з іншим, передбачені викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (п.3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395, далі - Інструкція).
Зміст схеми місця дорожньо-транспортної пригоди регламентовано пунктом 4 розділу Х Інструкції.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява №16347/02).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на вимоги п.16.6 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.16.6 ПДР, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Так, п.1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пункт 1.9 ПДР передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.16.6 ПДР встановлено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. 
На думку апеляційного суду висновок суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №549503, який надійшов на розгляд до Інгульського районного суду міста Миколаєва і був складений 24 грудня 2025 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 24 грудня 2025 року об 11 год. 50 хв. в місті Миколаєві на перехресті проспекту Богоявленського та вулиці Південної, керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Богоявленському в крайній лівій смузі зі сторони вулиці Авангардної в бік вулиці Південна, здійснюючи поворот ліворуч на вулицю Південну, не була уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, вчасно не зреагувала на її зміну, не надала переваги в русі транспортному засобу – автомобілю марки і моделі ЗАЗ TF48YP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом ПФ01 Фермер, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку в крайній правій смузі зі сторони вулиці Паркової. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаним водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.16.6 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Так, водії вищезазначених транспортних засобів, що зіткнулись, по-різному пояснювали причини дорожньо-транспортної пригоди.
З письмових пояснень водія ОСОБА_1 від 24 грудня 2025 року вбачається, що вона рухалась по проспекту Богоявленському. На перехресті з вулицею Південною збиралась здійснити поворот ліворуч на вулицю Південну. Знаходячись на перехресті на жовтий сигнал світлофору збиралась завершити маневр повороту ліворуч. На зустрічній смузі руху автомобіль в лівому ряду зупинився. В момент повороту з другої смуги (крайньої правої) на неї виїхав автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та вдарив у праву сторону. З ОСОБА_1 в автомобілі знаходилась дитина шести років. Постраждалих немає.
З письмових пояснень водія ОСОБА_2 від 24 грудня 2025 року вбачається, що він рухався на автомобілі Daewoo Lanos з причепом по проспекту Богоявленському зі сторони вулиці Паркової в сторону вулиці Південної. Рухався в крайній правій полосі для руху на зелений сигнал світлофору. В цей час на перетині вулиці Південної перед ним виїхав автомобіль Toyota чорного кольору. ОСОБА_2 почав гальмувати, але сталося зіткнення транспортних засобів. В його автомобілі ніхто не постраждав. Автомобіль отримав пошкодження з матеріальними збитками.
Як убачається з матеріалів справи, допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він керував транспортним засобом Mercedes Vito червоного кольору, також був учасником ДТП, яка мала місце 24 грудня 2025 року приблизно об 11 год. 12 хв. Їхав дорогою, яка є паралельною проспекту Богоявленському з боку вулиці Будівельників. Виїхав направо на вулицю Південну, маючи намір їхати прямо. Стоп-лінія знаходилась позаду його виїзду, тому переїхав трамвайні колії та чекав зеленого сигналу світлофора, щоб продовжити рух прямо. Орієнтувався на світлофор, встановлений за проспектом Богоявленським. Чекав приблизно 30-40 секунд, поки був червоний сигнал світлофора. Потім для нього загорівся жовтий сигнал світлофора. Бачив як по проспекту Богоявленському у крайній лівій смузі руху зі сторони вулиці Паркової зупинився великий транспортний засіб на стоп-лінії, транспортних засобів, які їхали у крайній правій смузі, не бачив за парканом. У цей час почув звук гальм та юзу зліва і побачив удар транспортного засобу ОСОБА_2 в автомобіль ОСОБА_1 , яка повертала ліворуч. Всі світлофори працювали, трамвай у цей час не проїжджав. 
Вищевказані пояснення свідок ОСОБА_4 підтвердив і в суді апеляційної інстанції та пояснив, що водій ОСОБА_1 завершувала маневр повороту ліворуч саме на жовтий сигнал світлофору. 
Також районним судом допитано ОСОБА_5 , який був свідком ДТП, та його присутність на місці події підтвердила і ОСОБА_1 . Вказаний свідок пояснив, що стояв на перехресті проспекту Богоявленського з вулицею Південною біля точки продажу мандаринів. До проспекту стояв боком, дивлячись у бік « ОСОБА_6 » приблизно на місці стоп лінії, якби вона продовжувалась на тротуарну частину, при цьому зазначив, що стоп-лінія від нього була по ліву руку. Почув звук гальм, побачив автомобіль потерпілого, який їхав на зелений сигнал світлофора. У цей час автомобіль Toyota повертав з проспекту Богоявленського на вулицю Південну, зупинився перед трамвайними коліями. Свідок спочатку припустив, що трамвайними коліями проїжджав трамвай, потім упевнено підтвердив, що трамвай дійсно проїжджав з боку ОСОБА_7 . Після ДТП свідок одразу підійшов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та спитав чи не потрібна допомога. ОСОБА_2 свідок залишив свій номер телефону, однак прибуття поліції не чекав. Крім того, на місці ДТП був червоний мікроавтобус Vito, на який відкинуло транспортний засіб – автомобіль марки Toyota після удару. Свідок зазначив, що бачив світлофор який розміщено по проспекту Богоявленському на протилежній стороні проспекту, зі сторони автовокзалу. На світлофорі в момент ДТП горів зелений сигнал. Інші автомобілі, які рухалися проспектом зі сторони «Юності» не пам`ятає. Мікроавтобус Vito стояв за трамвайними коліями, заважаючи проїзду трамваїв.
В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок  ОСОБА_5 пояснив, що коли відбулась ДТП горів зелений сигнал світлофору транспортним засобам, що рухались по проспекту Богоявленському в місті Миколаєві. 
До протоколу про адміністративне правопорушення додано схему місця ДТП від 24 грудня 2025 року (далі – схема). 
На схемі відображено місце події (ділянку дороги), де сталося зіткнення транспортних засобів, ширину проїжджої частини дороги, дорожню розмітку, напрямок руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце зіткнення транспортних засобів та розташування вказаних транспортних засобів після зіткнення. 
Крім того, у вищевказаній схемі місця ДТП зазначені пошкодження транспортних засобів: автомобіль марки і моделі ЗАЗ TF48YP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження передньої частини, капоту, бамперу, правого крила, правої і лівої фари, заднього бамперу, деформація причіпного. Причеп ПФ01 Фермер, реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав пошкодження переднього борту, причіпна деформація. Транспортний засіб – автомобіль марки і моделі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав пошкодження правої частини транспортного засобу, передні та задні двері, деформація правого порогу.
Дана схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт зіткнення транспортних засобів без аналізу інших обставин не може бути достатньою підставою для обвинувачення водія у невиконанні ним вимог п.16.6 ПДР та є порушенням презумпції невинуватості.
Отже, для з`ясування наявності в діях водія ОСОБА_1 порушення п.16.6 ПДР та перебування його у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, слід оцінювати всі наявні докази у їх сукупності та переконливості, оскільки судове рішення не можу базуватися на припущеннях.
Відповідно довідки Комунального спеціалізованого монтажно -експлуатаційного підприємства від 09 січня 2026 року щодо надання інформації про режим роботи світлофорного об`єкту на перехресті проспекту Богоявленському та вулиці Південної станом на 24 грудня 2025 року близько 11 год 30 хв., то таку інформацію не можливо встановити у зв`язку зі збоїм роботи серверу та знищенням ряду файлів.
Згідно пояснень водіїв, схеми місця ДТП та зафіксованих пошкоджень автомобілів можна констатувати, що контактування транспортних засобів відбулося передньою частиною автомобіля марки і моделі ЗАЗ TF48YP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом ПФ01 Фермер, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 у праву частину автомобіля марки і моделі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , тобто в той момент, коли водій ОСОБА_1 вже здійснювала поворот ліворуч (протилежного не встановлено). Разом з тим, відсутність у справі належних та допустимих доказів на підтвердження кольору світлофора при виїзді водія ОСОБА_1 на перехрестя та продовження маневру повороту ліворуч, не дає можливості дійти однозначного висновку про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.16.6 ПДР та перебування таких дій у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП. 
При цьому, на переконання апеляційного суду відповідальність водія ОСОБА_1 за недотримання вимог 16.6 ПДР може вважатись підставною та обґрунтованою лише у разі доведеності, що саме вона своїми діями порушила вимоги п.16.6 ПДР та створила аварійну ситуацію.
Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні належні і допустимі докази того, що водій  ОСОБА_1 повертала ліворуч саме при зеленому сигналі основного світлофора. При цьому, надані до суду докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення, схема, та письмові пояснення учасників ДТП, самі по собі не можуть ані спростувати, ані довести твердження учасників пригоди щодо її дійсних причин.
Тобто, докази, які надані до суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини водія ОСОБА_1 в порушенні вимог п.16.6 ПДР.
Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.ст.251,255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме – винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.
В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні цього правопорушення.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надав орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 у справі щодо порушення нею вимог п. 16.6 ПДР, і як наслідок, зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_2 не доведена поза розумним сумнівом, оскільки відсутні беззаперечні, належні та допустимі докази на підтримку такої версії. 
Таким чином, у ході дослідження доказів, виникли обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Щодо пояснень свідка ОСОБА_5 то суд не приймає їх до уваги, оскільки такі пояснення не узгоджуються із поясненнями свідка ОСОБА_4 та є суперечливими щодо пояснень обставин події, які були наданні в суді першої інстанції. 
При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які би перешкоджали розповсюдженню таких дій.
Проте, необхідність дотримання вимог ст.62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог ст.6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає апеляційному суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту порушення ОСОБА_1 у конкретній дорожній обстановці вимог п.16.6 ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Недоведеність цих обставини свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження, що правильно констатував і суд першої інстанції.
При цьому, наявність чи відсутність в діях іншого водія – ОСОБА_2 порушень ПДР, не є предметом розгляду даної справи, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який складений саме про порушення ПДР водієм ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції – в межах апеляційної скарги за результатами прийнятого судом першої інстанції рішення.
Інші посилання в апеляційній скарзі не містять обставин, які не були б з`ясовані судом та могли б потягнути неправильне вирішення справи, а за такого, не впливають на обґрунтовані висновки суду, щодо відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності, так як є фактичною, переоцінкою по іншому, доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.
Істотних порушень суддею районного суду норм матеріального чи процесуального права, порушення принципів повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення положень КУпАП, Конституції України, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, при апеляційному перегляді не встановлено.
Таким чином оскаржувана постанова районного суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Постанову судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 13 березня 2026 року, якою стосовно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Т.В. Серебрякова