Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2026  	Справа №607/25441/23 Провадження №2/607/308/2026	

місто Тернопіль
 
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Герчаківської О. Я.,
за участі секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,
представника позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.
В обґрунтування вказаного позову позивачем зазначено, що ОСОБА_3 19 жовтня 2023 року уклав із відповідачкою договір позики, за яким передав останній в позику кошти в сумі 1 075 000,00 грн, строком повернення до 30 листопада 2023 року. Відповідачка власноручно склала розписку, згідно якої зобов`язалася повернути суму боргу 30 листопада 2023 року.
Після настання терміну повернення позики ОСОБА_3 багаторазово звертався до відповідачки з вимогою повернути кошти, однак своїх зобов`язань боржниця не виконує і на даний час ігнорує вимоги позивача.
З огляду на вказане, ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 1 075 000,00 грн та судові витрати.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 01 січня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/25441/23, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
25 квітня 2024 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області задоволено позов; ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 075 000 (один мільйон сімдесят п`ять тисяч),00 грн заборгованості за договором позики, згідно розписки від 19 жовтня 2023 року; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 750,00 грн судового збору.
29 листопада 2024 року адвокат Череватий П. М., який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.
Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року, заяву адвоката Череватого П. М., який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу – залишено без руху.
На виконання ухвали суду від 03 грудня 2024 року, 09 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Череватий П. М., який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав заяву про усунення недоліків, надавши до суду квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року прийнято заяву адвоката Череватого П. М., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.
На обґрунтування цієї заяви адвокат Череватий П. М. вказував про те, що ОСОБА_4 розписки від 19 жовтня 2023 року про отримання від ОСОБА_3 в борг суми грошових коштів в розмірі 1 075 000,00 грн не писала, та вказану суму коштів в борг ніколи не отримувала.
Усі правовідносини, які були у ОСОБА_4 з ОСОБА_3 стосувалися виключно перемовин про відтермінування виконання ТОВ «Медичний центр Віасан» взятих на себе зобов`язань щодо повернення ПП «Дружба Нафтопродукт» поворотної фінансової допомоги, отриманої відповідно до умов Договору № 29/12-2-2022 від 29 грудня 2022 року, на що у ОСОБА_4 були відповідні повноваження.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 заперечує факт написання розписки від 19 жовтня 2023 року про отримання від ОСОБА_3 в борг суми грошових коштів в розмірі 1 075 000,00 грн, вважає такий договір позики є неукладеним, правовідносини за ним не виникли.
Також звертає увагу суду, що єдиним способом доказування ОСОБА_4 тієї обставини, що вона не писала оспорюваної розписки є проведення судової почеркознавчої експертизи в межах якої експертом буде встановлено відповідність чи невідповідність тексту та підпису у розписці, почерку та підпису ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року задоволено заяву адвоката Череватого П. М., який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу; скасовано заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу скасовано; справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
20 лютого 2025 року адвокат Череватий П. М., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 надіслав на електронну адресу суду письмові пояснення у яких покликається на відсутність між сторонами правовідносин щодо позики, а існування інших правовідносин, пов`язаних із виконанням договору про поворотну фінансову допомогу.
04 червня 2025 року суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження з розгляду справи № 607/25441/23, призначив справу до розгляду по суті.
15 липня 2025 року судом зареєстровано клопотання представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Александрова В. В., у якому він просить суд зупинити провадження у справі №607/25441/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 607/14324/25. 
18 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Алексендров В. В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав клопотання про призначення експертизи, яке було залишено судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України, ухвалою суду без оформлення окремого документа, яка занесена до протоколу судового засідання.
18 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Алексендров В. В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, яке було відхилено судом, ухвала занесена до протоколу судового засідання.
18 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Алексендров В. В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав клопотання про виклик свідків, яке було залишено судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України, ухвалою суду без оформлення окремого документа, яка занесена до протоколу судового засідання.
22 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Алексендров В. В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав клопотання про долучення доказів вжиття заходів мирного врегулювання спору.
Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Александрова В. В. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. 
Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документу у судовому засіданні 03 листопада 2025 року, визнано обов`язкову явку позивача ОСОБА_3 для надання особистих пояснень, що відповідає п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 
Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 12 грудня 2025 року, витребувано у Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомості щодо сум коштів стягнутих з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження № 75399100 на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25441/23, виданого 11 червня 2024 року. 
23 січня 2026 року на адресу суду від Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла запитувана інформація.
09 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Александров В. В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 подав клопотання про долучення доказів, яке було залишено судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України, ухвалою суду без оформлення окремого документа, яка занесена до протоколу судового засідання.
Позивач ОСОБА_3 , його представник - адвокатка Кожевнікова О. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов. Додатково позивач пояснював, що ОСОБА_4 звернулася до нього, щоб позичити кошти, які обіцяла повернути, однак не зробила цього. 19 жовтня 2023 року ОСОБА_3 передав кошти в розмірі 1 075 000,00 грн відповідачці в офісі на вул. Злуки в м. Тернополі. Грошові кошти ОСОБА_4 позичала для особистих потреб, а не для їх використання у господарській діяльності медичного центру «Віасан».
Відповідачка ОСОБА_4 її представник - адвокат Александров В. В. у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, стверджували, що грошові кошти отримувалися відповідачкою для їх залучення до господарської діяльності медичного центру «Віасан». ПП «Дружба-Нафтопродукт», керівником якого фактично є ОСОБА_3 , пообіцяло надати 2 500 000,00 грн, про було складено договір про надання поворотної фінансової допомоги. Тільки 12 500,00 дол. США ОСОБА_4 отримала готівкою від головного бухгалтера ПП «Дружба-Нафтопродукт». Ці кошти відповідачка обіцяла повернути, однак не змогла вчасно це зробити. Розписку про борг перед позивачем ОСОБА_4 написала власноручно, однак від ОСОБА_3 вона коштів не отримувала. Позивач тиснув на неї кричав, намагання ОСОБА_4 домовитися з ОСОБА_3 не принесли результату. 
Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи, 19 жовтня 2023 року ОСОБА_4 (код НОМЕР_1 ), отримала від ОСОБА_3 1 075 000 грн, які зобов`язалася віддати до 30 листопада 2023 року.
Позивач покликається на те, що неодноразово звертався до відповідачки за поверненням боргу, однак остання ігнорувала його вимоги, що стало причиною звернення ОСОБА_3 до суду за захистом своїх прав.
Згідно листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 16889 від 23 січня 2026 року, з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження № 75399100 на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25441/23, виданого 11 червня 2024 року, державним виконавцем стягнено та переховано кошти в сумі:
-305 114,09 грн згідно платіжної інструкції № 26486 від 08 липня 2024 року;
-681,82 грн згідно платіжної інструкції № 43921 від 09 жовтня 2024 року;
-5 110,23 грн згідно платіжної інструкції № 39166 від 06 вересня 2024 року;
-750,00 грн згідно платіжної інструкції № 53470 від 29 листопада 2024 року;
-1 363,64 грн згідно платіжної інструкції № 4570 від 14 лютого 2025 року.
За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво– чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6–1967цс15.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отож, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 531/152/19).
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18 зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду від 05 березня 2025 року № 127/2523/23)
Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 19 жовтня 2023 року, яка відповідачкою написана власноруч, що остання підтвердила в судовому засіданні та відповідно таке визнання обставин спростовує попередні доводи сторони відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення. ОСОБА_4 отримала 1 075 000,00 грн від ОСОБА_3 . Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України.
Водночас згідно наданих Тернопільським відділом державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відомостей з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження № 75399100 на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25441/23, виданого 11 червня 2024 року, державним виконавцем стягнено кошти у загальній сумі 313 019,78 грн, які слід відняти від суми боргу, визначеної в розписці.
Доводи адвоката Александрова В. В. про те, що платіжну інструкцію АТ КБ «ПриватБанк» Р24А107128757D2538 від 30 березня 2023 року щодо переказу власних коштів ОСОБА_4 – ОСОБА_3 в сумі 50 000,00 грн, яка ним долучена до клопотання про зупинення розгляду справи, слід зарахувати як виконання ОСОБА_4 зобов`язань перед позивачем суд відхиляє, адже такий переказ відбувся ще до написання розписки 19 жовтня 2023 року, а тому не охоплений спірними правовідносинами.
Вивчивши зміст розписки, інші наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_3 (як позикодавцем) та ОСОБА_4 (як позичальником) склались відносини, що випливають із договору позики адже у позикодавця наявний оригінал розписки, при цьому кошти позичальником не повернуті в повному обсязі, лише їх частина стягнута державним виконавцем в межах виконавчого провадження.
Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики.
Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, доходить до висновку про те, що відповідачкою ОСОБА_4 у порушення умов розписки не виконано взятих на себе зобов`язань із повернення коштів у строк, на умовах та в порядку, передбаченому розпискою від 19 жовтня 2023 року.
Отож, з урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 761 980 (1 075 000,00 - 313 019,78),22 грн заборгованості за договором позики, згідно розписки від 19 жовтня 2023 року.
Щодо доводів ОСОБА_4 та її представника – адвоката Александрова В. В. про те, що фактично грошові кошти згідно наданої відповідачкою розписки від 19 жовтня 2023 року не були отримані нею, а розписка написана у зв`язку з несвоєчасним поверненням коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги, укладеним між медичним центром «Віасан» та ПП «Дружба-Нафтопродукт», то суд звертає увагу на те, що Договір № 29/12-2022 від 29 грудня 2022 року про надання поворотної фінансової допомоги, який приєднано стороною відповідача до заяви про перегляд заочного рішення укладався між ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ВІАСАН» в особі генерального директора ОСОБА_5 та Т.в.о. директора ПП «Дружба-Нафтопродукт» Годи Я. В. без будь-якої участі ОСОБА_4 . Нотаріально посвідчена довіреність від 30 вересня 2020 року, яка також приєднана до заяви про перегляд заочного рішення, видана ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ВІАСАН» ОСОБА_4 строком на три роки з правом передачі повноважень третім особам, містить обсяг прав довірителя, однак у змісті розписки від 19 жовтня 2023 року відповідачка діяла як фізична особа. Станом на день написання розписки – 19 жовтня 2023 року вказана довіреність втратила чинність по спливу 3 років, а тому укладаючи договір позики ОСОБА_4 не могла діяти як довіритель ТОВ «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ВІАСАН».
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 7 619,80 грн (761 980, 22 * 10 750,00 : 1 075 000,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 212, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, 
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 761 980 (сімсот шістдесят одну тисячу дев`ятсот вісімдесят),22 грн заборгованості за договором позики, згідно розписки від 19 жовтня 2023 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 619 (сім тисяч шістсот дев`ятнадцять),80 грн судового збору.
У задоволенні решти вимог позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Головуючий суддя       О. Я. Герчаківська