Справа № 161/16963/25 
Провадження № 2/161/136/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

11 лютого 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу виїзду за кордон, -
ВСТАНОВИВ:
19.08.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 про надання дозволу виїзду за кордон. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем, ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30.10.2019 року шлюб розірвано. У шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з позивачем. Позивач має намір виїхати разом із малолітньою дитиною, з метою її загального розвитку та відпочинку, до Єгипту, однак, без нотаріально посвідченої згоди батька дитини зробити цього не може. Позивач враховує поведінку відповідача, який, не дивлячись на наявність попередньої домовленості, а також, на укладений між ними 13.06.2023 року договір про спільне виховання дитини та умови утримання дитини, усувається від надання дозволу на виїзд дитини за кордон. З урахуванням уточнених позовних вимог просить задовільнити позовні вимоги та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті позовних вимог.
В судове засідання позивач, ОСОБА_1 , не з`явилась, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
В судове засідання відповідач, ОСОБА_2 , не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Золочівського районному суду Львівської області від 30.10.2025 року шлюб було розірвано.
Від шлюбу в сторін народилась спільна дитина – син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Золочівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії НОМЕР_1 , дата видачі 22.06.2024 року.
13 червня 2023 року сторони уклали договір про спільне виховання та умови утримання дитини, де п.7 зазначено, що батько надає безумовний неодноразовий дозвіл матері на перетин кордону України (виїзд з території України) з дитиною, в країни Європи та Канаду, після обов`язкового попереднього письмового повідомлення матір`ю батька про намір здійснити такий перетин кордону.
При прийнятті рішення у справі суд враховує висновки Європейського суду з прав людини та правові позиції Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17: в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення; найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків; при цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю; тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини; відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку і закінчення.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно положень ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Положеннями частини 2 статті 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Вказаною частиною статті 157 СК України також визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.
У відповідності до положень п. 3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 10095 №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 №724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Положеннями вищенаведених норм законодавства, що застосовує суд при вирішенні даного спору, обов`язковою умовою виїзду дитини за межі України визначена конкретна мета – лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей, а також визначений часовий проміжок перебування дитини за кордоном.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовільнити.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.12, 81, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу виїзду за кордон - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКІП НОМЕР_2 , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКІ НОМЕР_3 , у супроводі матері – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , у період з 01 травня 2026 року по 01 вересня 2026 року до Республіки Польща, Румунії, Угорщини, Молдови, Словацької Республіки, Республіки Австрія, Королівства Бельгія, Республіки Болгарія, Турецької Республіки, Грецької Республіки, Королівства Данія, Естонської Республіки, Ірландії, Королівства Іспанія, Італійської Республіки, Французької Республіки, Республіки Кіпр, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Великого Герцогства Люксембург, Республіки Мальта, Королівства Нідерландів, Федеративної Швейцарської Конфедерації, Королівства Швеція, Фінляндської Республіки, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, країн Шенгенської угоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складений 23 лютого 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович