Справа № 439/2336/25 
Провадження №1-кп/439/95/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 лютого 2026 року         м.Броди 

Бродівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бродівського районного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025140000001052 від 14.09.2025 року за обвинуваченням  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Метрополь, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, працює у Приватному підприємстві «Торговий Дім «Новік», одруженого, такий, що має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника адвоката ОСОБА_5 
у с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
14 вересня 2025 року приблизно о 19 години 00 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Citroen C-Crosser», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним польовою дорогою між с. Гаї-Дітковецькі та с. Суховоля, Золочівського району, Львівської області, поблизу електричної опори № 83, в напрямку до м. Броди, порушив вимоги Розділу 1 п. 1.5. «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3. підпункт б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункт д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; Розділу 12 п. 12.1. «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились у тому, що він керуючи транспортним засобом не обрав безпечної швидкості та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого, без причин технічного характеру, втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги на ліве по напрямку його руху узбіччя, де відбулося перекидання транспортного засобу. 
У результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля «Citroen C-Crosser», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: одне садно в лобній ділянці голови справа, одне садно в лобній ділянці голови зліва, одне садно біля зовнішнього кута лівого ока, одне садно в ділянці перенісся по центрі, множинні вертикальні садна в ділянці правої щоки, одне садно в нижній третині лівого передпліччя, одне садно по тильній поверхні лівої кисті, одне садно в ділянці спини справа, одне садно по тильній поверхні лівої кисті, одне садно в ділянці спини справа, одне садно в ділянці попереку зліва та одне садно в нижній третині правої гомілки, множинні двосторонні переломи ребер із крововиливами у місцях переломів, темно-червоні крововиливи в легеневу тканину обох легень, темно-червоні крововиливи в навколо ниркові капсули з обох сторін, множинні розриви печінки, розрив селезінки із крововиливом в черевну порожнину, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із смертю потерпілого. 
Порушення водієм ОСОБА_3 , вимог п. 1.5., пп б, д п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху, перебуває у прямому причинно - наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за вищезазначене кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Частина 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений та затверджений 04 листопада 2025 року.
З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
У судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки,
Правова позиція потерпілого.
У поданій до суду заяві потерпіла ОСОБА_7 вказала, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, окрім вимог до страхової компанії. Моральну та матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП має намір стягувати із страхової компанії (у межах передбачених законом строхових лімітів).
Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу буз її участі, рішення ухвалити на розгляд суду, претензій до обвинуваченого не має.
Правова позиція сторони захисту. 
Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_3 надав суду показання про те, що 14.09.2025 року приблизно о 19 годині він рухався власним автомобілем «Citroen C-Crosser» по ґрунтовій дорозі в с. Суходоли. Алкогольних напоїв не вживав. Разом із ним в автомобілі перебували ОСОБА_8 , який перебував на передньому сидінні біля водія та ОСОБА_6 , який перебував на задньому сидінні автомобіля за водієм. Рухався зі швидкістю приблизно до 60 км/год. Автомобіль понесло, а він не зреагував та вилитів з дороги, автомобіль перекинуло. Коли він вийшов з автомобіля, потерпілий був на той час ще живий. Оскільки він перебував у шоковому стані, то після ДТП пішов у село та блукав вулицями, аж допоки йому не зателефонували з поліції та він повідомив про своє місцеперебування. Потерпілого до медичного закладу доставив ОСОБА_8 , але потерпілий ОСОБА_6 від травм отриманих в ДТП помер. Обвинувачений згідний, що порушив правила дорожнього руху, згідний що внаслідок ДТП загинув потерпілий ОСОБА_6 . 
Обвинувачений розкаюється у вчиненому, зазначив, що він шкодує з приводу події, готовий нести кримінальну відповідальність, просив суворо його не карати. Повідомив суду, що допомагає дружині потерпілого, надає матеріальну допомогу, на її прохання власними силами зробив у її будинку опалення. Просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами та не позбавляти його волі. 
Захисник ОСОБА_5 в судових дебатах просить суд врахувати, що обвинувачений повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, на досудовому слідстві сприяв розкриттю злочину, добровільно усунув заподіяну шкоду, власними силами зробив опалення в будинку потерпілої, потерпіла претензій до обвинуваченого не має. Крім цього, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Обвинувачений позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, працює водієм. Просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це його джерело доходу, у разі позбавлення обвинуваченого цього права він втратить джерело доходу і буде позбавлений можливості допомагати потерпілій. 

Межі судового розгляду кримінального провадження.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними. Прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.
Диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причинному зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.
За змістом закону порушення Правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільне небезпечних наслідків заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
З даних показань встановлено, що 14.09.2025 року приблизно о 19 годині він рухався зі швидкістю до 60 км/год, власним автомобілем «Citroen C-Crosser» по ґрунтовій дорозі в с. Суходоли. Автомобіль понесло, а він не зреагував та вилитів з дороги, автомобіль перекинуло. В результаті чого потерпілий отримав травми, від яких помер. 
Отже, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, а саме: Розділу 1 п. 1.5, Розділу 2 п.2.3 підпунктів б), д), Розділу 12 п.12.1, і вказані порушення ОСОБА_3 вимоги ПДР України є в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Висновки суду.
Таким чином, ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.
На досудовому слідстві ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, під час судового розгляду надавав чіткі та послідовні показання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, одружений, має на утриманні малолітнього сина, на спеціальному обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить характеристика міського голови Почаївської міської ради, а також характеристика від настоятеля Свято-Введенського храму. За місцем роботи обвинувачений характеризується позитивно, відповідно до характеристики з ПП «Торговий Дім «Новік», ОСОБА_3 03.10.2025 прийнятий на роботу стропальником і додатково виконує обов`язки водія. 
Потерпіла ОСОБА_7 у вирішенні питання про призначення покарання покладається на розсуд суду, однак вказала, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.
З огляду на викладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на те, що метою покарання є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання, позицію потерпілої, досудову доповідь, згідно з якою виправлення особи можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, та не становить високої небезпеки для суспільства, а також позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, який просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою на період іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.
У постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19 вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 14.09.2023 за результатами розгляду справи № 524/12818/21, санкція ч.2 ст.286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, суд вирішує на власний розсуд в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений працює у ПП «Торговий дім «Новік» стропальником і додатково виконує обов`язки водія.
У суду відсутні підстави вважати, що автомобіль є джерелом доходу обвинуваченого. Тобто, діяльність обвинуваченого, пов`язана з керуванням транспортним засобом, для нього та його сім`ї не є єдиним джерелом доходу. Жодних доказів протилежного обвинуваченим суду не подано.
А відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, той факт, що необережними діями обвинуваченого спричинили смерть потерпілого, зважаючи на особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, той факт, що діяльність обвинуваченого, пов`язана з керуванням транспортним засобом, для нього та його сім`ї не є єдиним джерелом доходу, суд доходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов по справі не заявлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
Відповідно до Довідки № СЕ-19/114-25/22820-ІТ від 16.10.2025 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи із дослідженням технічного стану транспортного засобу становлять 4 457 грн.
Відповідно до Довідки № СЕ-19/114-25/22819-ІТ від 16.10.2025 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин та механізму ДТП становлять 4 457,00 грн.
Загальна сума документально підтверджених витрат на залучення експертів у даному кримінальному провадженні становить 8914,00 грн, які відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 20 від 02.02.2026 та квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 19 від 02.02.2026 сплачені обвинуваченим.
Згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.09.2025 року на автомобіль марки «Citroen C-Crosser», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 накладено арешт, який необхідно скасувати.
До обвинуваченого під час досудового розслідування застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді застави. 
Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд, 
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_3 додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Після набрання вироку законної сили запобіжний захід застосований до ОСОБА_3  в межах даного кримінального провадження вважати скасованим, а внесену в межах даного кримінального провадження заставу в сумі 90 840,00 грн повернути ОСОБА_9 .
Скасувати арешт, який накладено згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16.09.2025 року, на автомобіль марки «Citroen C-Crosser», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .
Речові докази:
автомобіль марки «Citroen C-Crosser», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 повернути власнику; 
одяг, який належав ОСОБА_6 : штани тканинні синього кольору, кофту сіру, футболку чорного кольору, куртку балонову сірого кольору, ремінь чорний шкіряний із бряшкою металевою, шкарпетки сірі, 3 пачки сигарет, запальничку чорну, кросівки чорні шматяні із білою підошвою, труси червоні – повернути потерпілій.
одяг який належить ОСОБА_8 : куртка чорного кольору, светер, спортивні штани, кросівки – повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку за винятком підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя            ОСОБА_1