ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17028/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., за участю: секретаря судового засідання – Китайгородської І.О., 
представника позивача – не з`явився,
представника відповідача – не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу у загальному позовному провадженні за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, 

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги, а саме просить:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми «Ф» № 0014035-1305-1631 від 09.12.2025, прийняту ГУ ДПС у Полтавській області у відношенні ФОП ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу № 1316/16-31-13-05-17 від 09.12.2025, винесене ГУ ДПС у Полтавській області у відношенні ФОП ОСОБА_1 .
Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин, що рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області протиправно сформована та направлена вимога про стягнення податкового боргу та здійснений опис майна у податкову заставу на підставі рішення про опис майна у податкову заставу №1316/16-31-13-05-17 від 09.12.2025, оскільки платник податків вважає, що такі рішення контролюючого органу не відповідають порядку визначеному Податковим кодексом України (далі – ПК України). Позивач наголошує, що грошове зобов`язання за податковим боргом є неузгодженим та не може вважатись податковим боргом і підлягати примусовому стягненню. У змісті податкової вимоги форми «Ф» № 0014035-1305-1631 від 09.12.2025 не зазначений період, за який нарахований податковий борг, алгоритму розрахунку податкового боргу, підстави стягнення податкового боргу.
Позивачем надана відповідь на відзив, у змісті якої додатково звернута увага суду на доводи позовної заяви щодо протиправності оскаржуваних рішень та порядку їх прийняття відповідачем.

Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу №1316/16-31-13-05-17 від 09.12.2025 направлене платника податку належним чином, та надав відповідні докази. Відповідач зазначив, що грошові зобов`язання є узгодженими, набули статус податкового боргу, включені до податкової вимоги. Винесення оскаржуваних рішень у цій справі здійснене відповідно до вимог ПК України, порушення процедури примусового стягнення податкового боргу за узгодженими зобов`язаннями відсутнє.
На виконання вимог суду відповідач надав належним чином засвідчені докази щодо узгодження грошових зобов`язань, які включені у суму податкового боргу в оспорюваній вимозі, а також докази направлення позивачу податкової вимоги та рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу.
Просив у позові відмовити.
Відповідачем надане заперечення на відповідь на відзив, в якому додатково акцентовані твердження про узгодженість грошових зобов`язань та наявності правових підстав для прийняття контролюючим органом податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.
Відповідачем також надані додаткові пояснення із окремих питань.

Заяви, клопотання учасників справи.
Представник позивача неодноразово подала клопотання про відкладення розгляду судових засідань.
Позивачем подані двічі заяви під час підготовчого провадження та судового розгляду про розгляд справи без участі та присутності адвоката та позивача.
Відповідачем подані додаткові пояснення та надані докази на виконання вимог суду.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 29.12.2025 позовну заяву залишено без руху. 30.12.2025 до суду від позивача надійшла заява з доказом доплати судового збору.
Полтавським окружним адміністративним судом від 05.01.2026 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження витребувані судом докази від відповідача. 
Призначене підготовче судове засідання на 10:30 год. 28 січня 2026 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26. 
У судові засідання під час підготовчого провадження та судового розгляду позивач та його представник не з`явились, в судові засідання з`явився тільки представник відповідача, який наполягав на розгляді справи по суті за відсутності позивача.
Відповідачем надані докази на виконання вимог ухвал суду.
В судове засідання 17.04.2026, в якому проголошується ухвалене рішення суду, сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлені.
Відповідно до частини 4 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.
Фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Згідно даних інформаційно-комунікаційних систем Державної податкової служби України податковий борг за позивачем облікований контролюючим органом з 13.11.2025. 
Причиною виникнення податкового боргу є несплата донарахованих податковим органом податкових зобов`язань згідно акту перевірки від 03.07.2025 №9110/16-31-24-05- 01/2946013662, на підставі висновків якого винесені податкові повідомлення-рішення від 24.07.2025 (отримані поштою позивачем 29.07.2025): 
- № 00105042405, яким збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4701108,76 грн та застосовано штраф у розмірі 1172500,59 грн; 
- № 00105012405, яким застосовано штраф у розмірі 130019,34 грн з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг); 
- № 00105032405, яким збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 2663983,00 грн та застосовано штраф у розмірі 665995,75 грн; 
- № 00104862405, яким збільшено суму зобов`язання з військового збору у розмірі 391759,07 грн та застосовано штраф у розмірі 97708,39 грн.
Також до суми податкового боргу включені грошові зобов`язання самостійно узгоджені позивачем та сума пені.
Позивачем подана декларація з податку на додану вартість № 9361584923 вiд 19.11.2025 за жовтень 2025 року, заборгованість по якій становить 65732,00 грн. (самостійно задекларовані податкові зобов`язання платником податку, не сплачені до 01.12.2025).
Сума пені нарахована за податковим повідомленням-рішенням №00105032405 вiд 24.07.2025 за період з 14.11.2025 по 28.11.2025 - 495,40 грн.
Позивач оскаржив зазначені вище податкові повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження (стаття 56 ПК України) до Державної податкової служби України (далі – ДПС України).
Рішенням ДПС України від 10.10.2025 № 29581/16/99-00-06-01-02-06 (отримане платником 15.10.2025) скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
Внаслідок несплати грошових зобов`язань, які визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, такі визначені контролюючим органом, які узгоджені та набули статусу податкового боргу (поновлені відповідачем в інтегрованій картці платника 13.11.2025).
У зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу Головним управлінням ДПС у Полтавській області, відповідно до статті 59 ПК України, 09.12.2025 сформована податкова вимога № 0014035-1305-1631 та прийняте рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17.
Відповідно до розрахунку до податкової вимоги № 0014035-1305-1631, сума податкового боргу 9854469,87 грн. розрахована на підставі (включені до суми боргу наступні суми):
- податок на доходи фізичних осiб – 5 874 252,48 грн (податкове повідомлення-рішення № 00105042405 вiд 24.07.2025); 
- військовий збір – 488 979,16 грн (податкове повідомлення-рішення № 00104862405 вiд 24.07.2025); 
- податок на додану вартість – 3 491 238,23 грн (податкове повідомлення-рішення №00105032405 вiд 24.07.2025 - 3294991,49 грн.; податкове повідомлення-рішення №00105012405 вiд 24.07.2025 - 130019,34 грн; пеня нарахована на податкове повідомлення-рішення №00105032405 вiд 24.07.2025 за період з 14.11.2025 по 28.11.2025 - 495,40 грн; декларація з податку на додану вартість № 9361584923 вiд 19.11.2025 - 65732,00 грн).
Податкова вимога № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17 направлені позивачу в електронний кабінет платника податку, на підставі квитанцій про доставку документів в електронний кабінет 09.12.2025.
Відповідачем надана заява позивача про бажання отримувати документи в електронний кабінет від 02.09.2025.
Позивач отримала (12.12.2025) лист відповідача від 09.12.2025 №38545/6/16-31-13-05-07 про надання інформація, яким повідомлені обставини податкового боргу та надані позивачу податкова вимога № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17.
Додатково позивачу направлений 11.12.2025 в електронний кабінет лист відповідача від 11.12.2025 №38545/6/16-31-13-05-07, яким повідомлені обставини податкового боргу та надані позивачу податкова вимога № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17.
Позивач докази оскарження упродовж десяти днів із дати 15.10.2025 отримання рішення ДПС України від 10.10.2025 № 29581/16/99-00-06-01-02-06 про відмову у задоволенні скарги на податкові повідомлення-рішення суду не надав.
Відповідно до відомостей наданий відповідачем, Єдиного державного реєстру судових рішень та інформаційної програми діловодство суду, позивач оскаржила податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.07.2025 №00105012405, 00104862405, 00105042405, 00105032405 до Полтавського окружного адміністративного суду:
- ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №440/15157/25 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про оскарження податкових повідомлень-рішень повернуто позивачу. Ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі № 440/15157/25 в апеляційному порядку не оскаржена; 
- ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі № 440/16260/25 позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про оскарження податкових повідомлень-рішень повернуто позивачу. Ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у справі № 440/16260/25 в апеляційному порядку не оскаржена.
Позивач докази сплати грошових зобов`язань станом на момент винесення податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу суду не надала.
Підставами та предметом позову, змістом спірних правовідносин – не є обставини щодо незгоди позивача із наявністю суми податкового боргу, оскільки такі вимоги не заявлені, судові спори відсутні.
Вважаючи, що відповідачем прийняті податкова вимога, рішення про опис майна у податкову заставу протиправно, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно із підпунктом 14.1.56-2 пункту 14.1 статті 14 ПК України, електронний кабінет - сукупність інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначених для взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Взаємодія реалізується через:
портальне рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через мережу Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування;
портальне рішення для користувачів - державних органів, у тому числі контролюючих;
програмний інтерфейс (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету;
інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Відповідно до пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Пунктом 42.1 статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Відповідно до п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно із пунктом 42.4 статті 42 ПК України, листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом здійснюється відповідно до цього Кодексу, законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" без укладення відповідного договору. Керівник платника податків визначає, змінює перелік уповноважених осіб платника податків, які наділяються правом підписання, подання, отримання ними документів та інформації через електронний кабінет від імені платника податків, та визначає їхні повноваження. Платник податків стає суб`єктом електронного документообігу після надсилання до контролюючого органу першого будь-якого електронного документа у встановленому форматі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронний документообіг між платником податків та контролюючим органом припиняється виключно у випадках:
отримання інформації від кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг про завершення строку чинності (або скасування) кваліфікованого сертифіката відкритого ключа керівника платника податків;
отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про зміну керівника платника податків;
отримання інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення юридичної особи;
наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи;
наявності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків у зв`язку зі смертю.
Порядок обміну електронними документами платника податків та контролюючого органу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 42.6 статті 42 ПК України).
Пунктом 3 розділу І Наказу Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 серпня 2017 р. за № 942/30810, «Про затвердження Порядку функціонування Електронного кабінету» (далі – Порядок №637) визначено, що технічний адміністратор Електронного кабінету - структурний підрозділ ДПС, який відповідно до функціональних повноважень здійснює заходи із розробки, створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Електронного кабінету, відповідає за виконання всіх етапів життєвого циклу такого програмного забезпечення, за його технічне і технологічне забезпечення, впровадження, функціонування, оновлення, модифікацію, усунення помилок, забезпечення цілісності та автентичності вихідного програмного коду; здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до Електронного кабінету, відповідає за збереження та захист даних системи.
Відповідно до пункту 42-1.5 статті 42-1 ПК України, платник податків стає користувачем електронного кабінету та набуває право подавати звітність в електронній формі і вести листування засобами електронного зв`язку в електронній формі після проходження в електронному кабінеті електронної ідентифікації онлайн з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", або тих сервісів ідентифікації, використання яких дозволяється методологом електронного кабінету.
Платник податків (крім платника податків, який набув статусу електронного резидента (е-резидента), що пройшов ідентифікацію в електронному кабінеті, самостійно визначає спосіб взаємодії з контролюючим органом, а саме в загальному порядку чи в електронній формі, про що робить відповідну позначку в електронному кабінеті з одночасним обов`язковим зазначенням своєї електронної адреси (адрес). У разі зміни електронної адреси платник податків зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня внести відповідні зміни до своїх облікових даних в електронному кабінеті.
Пунктом 69.2-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України визначено, що документ, надісланий контролюючим органом до електронного кабінету, вважається врученим платнику податків, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 89.1 статті 89 ПК України встановлено що право податкової застави виникає:
89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;
89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно із пунктом 89.2 статті 89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих (пункт 89.3 статті 89 ПК України).
У разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов`язки, визначені цим Кодексом (пункт 91.1 статті 91 ПК України).
Порядок призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 91.2 статті 91 ПК України).
Податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов`язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб, здійснює підготовку документів для звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно (пункт 91.3 статті 91 ПК України).
Наказом Міністерства фінансів України від 25.05.2017 №529, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2017р. за № 786/30654, «Про затвердження Порядку призначення та звільнення податкового керуючого з визначенням його функцій та повноважень» (далі – Порядок №529) визначені наступні положення щодо визначення функцій та повноважень податкового керуючого:
«І. Загальні положення
1. Цей Порядок визначає правила призначення та звільнення, функції та повноваження податкового керуючого, а також порядок складання ним акта опису майна, яке передається у податкову заставу, та акта перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим.
ІІ. Призначення податкового керуючого
1. Податковий керуючий призначається платнику податків, що має податковий борг, наказом керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків.
2. Посадова (службова) особа контролюючого органу наділяється повноваженнями податкового керуючого з дати видання наказу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про призначення такої особи податковим керуючим.
III. Основні функції та повноваження податкового керуючого щодо податкової застави
1. Заведення на кожного платника податків, який має податковий борг, справи, у якій у хронологічному порядку зберігаються всі документи, що стосуються здійснюваних платником податків відповідних заходів із погашення податкового боргу.
2. Надсилання (вручення) платнику податків податкової вимоги.
3. Одержання від платника податків документів, необхідних для опису майна в податкову заставу.
III. Основні функції та повноваження податкового керуючого щодо податкової застави
1. Заведення на кожного платника податків, який має податковий борг, справи, у якій у хронологічному порядку зберігаються всі документи, що стосуються здійснюваних платником податків відповідних заходів із погашення податкового боргу.
2. Надсилання (вручення) платнику податків податкової вимоги.
3. Одержання від платника податків документів, необхідних для опису майна в податкову заставу.
4. Здійснення аналізу фінансового стану платника податків, що має податковий борг, та стану забезпечення такого боргу податковою заставою.
5. Здійснення опису майна у випадках, передбачених Кодексом, та складання акта опису такого майна.
6. Складання акта про відсутність майна, що має бути описане у податкову заставу.
7. Складання акта відмови платника податків від опису майна у податкову заставу.
8. Реєстрація податкової застави у відповідних державних реєстрах та її виключення з таких реєстрів.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 №586, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2017 р. за № 859/30727, «Про затвердження Порядку застосування податкової застави податковими органами» (далі – Порядок №586) визначений порядок застосування податкової застави:
«І. Загальні положення
1. Цей Порядок розроблений відповідно до статей 88 - 90, 92, 93 та 100 глави 9 розділу II Податкового кодексу України (далі - Кодекс) і визначає механізм застосування податкової застави податковими органами.
12. Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу.
II. Опис у податкову заставу майна платника податків, що має податковий борг
1. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
2. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).
Повноваження щодо опису майна платника податків, що має податковий борг, покладаються на податкового керуючого.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку у численних постановах.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо належного вручення позивачу оспорюваних рішень у цій справі та рішень, на підставі яких виник податкових борг, а також самостійно задекларованої суми податкового зобов`язання.
У постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
У цій же постанові Судова палата виснувала, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Суд встановив, що позивач отримала як особисто в приміщенні контролюючого органу, так і в електронному кабінеті податкову вимогу № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17, що підтверджується її підписом на листі та квитанціями про доставку документа в електронний кабінет.
Враховуючи, що позивача подала заяву про бажання отримувати документи в електронний кабінет платника податку, то належним врученням є доставка таких документів в електронний кабінет платника податку від контролюючого органу, в порядку норм ПК України.
Податкові повідомлення-рішення, рішення ДПС України про розгляд скарги позивач отримала поштою, що підтверджується відповідними поштовими доказами наданими відповідачем.
Позивач самостійно подав декларацію із податку на додану вартість за жовтень 2025 року 19.11.2025, отже зобов`язаний сплатити самостійно визначеного податкового зобов`язання упродовж десяти календарних днів від граничної дати подання декларації, тобто до 01.12.2025 (пункт 49.20 статті 49, пункт 57.1 статті 57, стаття 202, стаття 203 ПК України).
Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Суд зазначає, що докази наявні в матеріалах справи, досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду у судових засіданнях, в яких сторонам надана судом можливість їх надати, дослідити, але й додатково судом з метою офіційного з`ясування обставин справи додаткові докази та відомості витребувані від сторін.
Суд відзначає, що позивачем фактично не надані заперечення та докази, які відрізняються за своїм змістом від тверджень відповідача та наданих, що свідчить про формальний підхід та необґрунтованість доводів (відомостей, тверджень) позовної заяви. 
Оскарження рішень Головного управління ДПС у Полтавській області податкову вимогу № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17 у цій справі не зупиняє їх виконання контролюючим органом, не припиняє дію податкової застави та примусове стягнення податкового боргу.
Суд висновує, що матеріалами справи підтверджена обставина направлення позивачу податкову вимогу № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17 в його електронний кабінет платника податку.
Вручення позивачу рішення через електронний кабінет платника податку здійснене внаслідок того, що позивач подав відповідну заяву про листування із контролюючим органом через електронний кабінет платника податку.
Направлення відповідачем податкову вимогу № 0014035-1305-1631 та рішення про опис майна у податкову заставу від 09.12.2025 №1316/16-31-13-05-17 через електронний кабінет платника податку здійснене в порядку статті 42 ПК України, рішення підписане уповноваженою особою контролюючого органу.
Судом під час судового розгляду не встановлені обставини порушення порядку винесення та направлення контролюючим органом податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу позивачу.
Доводи позивача у його заяві направлені на формальне обґрунтування порушення податкового законодавства, які не відповідають фактичним обставинам справию
Саме кумулятивний (сумарний, сукупний) ефект допущених відповідачем порушень піж час формування акту перевірки дозволяє стверджувати, що такий доказ суб`єкта владних повноважень містить ознаки свавільного (недобросовісного) – тобто є неналежним, недостовірним доказом.
Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).
Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.
Суд зазначає, що після вручення позивачу рішення ДПС України від 10.10.2025 №29581/16/99-00-06-01-02-06 (отримане платником 15.10.2025) за результатами розгляду скарги 
Щодо статусу узгодження грошових зобов`язань та моменту виникнення податкового боргу.
Вирішуючи спірне у цій справі питання, яке стосується підстав вважати узгодженими оскаржувані податкові повідомлення-рішення, як передумови для прийняття спірних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, суд зазначає наступне.
Пункт 54.3 статті 54 ПК України визначає випадки, коли на контролюючий орган покладено обов`язок визначити суми грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пункт 56.17 статті 56 ПК України передбачає, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків, крім випадку, передбаченого підпунктом 108-1.2.2 пункту 108-1.2 статті 108-1цього Кодексу.
Останній абзац пункту 56.18 статті 56 ПК України встановлює, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п. 59.3 статті 59 ПК України).
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 статті 59 ПК України).
Право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України).
Після завершення 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, нарахована сума грошового зобов`язання набуває статусу узгодженої, крім випадку оскарження такого податкового повідомлення-рішення протягом означеного строку в адміністративному чи судовому порядку. 
У подальшому, за змістом норм ПК України узгодження грошових зобов`язань відбувається із закінченням процедури адміністративного та/або судового оскарження.
З установлених судами у цій справі обставин є висновок, що податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративному порядку до ДПС України, набули статусу узгоджених внаслідок отримання 15.10.2025 позивачем рішення ДПС України за результатами розгляду скарги, 29.10.2025 (десяти робочий день) - з дня проставлення відмітки про вручення позивачу поштового відправлення. 
Оскільки станом на 09.02.2025 (день формування відповідачем податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу) нараховані згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, декларацією з податку на додану вартість, сум пені, грошові зобов`язання не сплачені позивачем та відсутні відомості про їх оскарження в адміністративному чи судовому порядку, означені грошові зобов`язання стали узгодженими та набули статусу податкового боргу. 
Та обставина, що в подальшому позивач оскаржила тільки податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу в судовому порядку не нівелюють обставин правомірності прийняття 09.12.2025 податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки провадження у таких справах не відкрите, позовні заяви повернуті позивачу, тобто не відбулось оскарження рішень упродовж десяти робочих днів із 15.10.2025 дати отримання рішення ДПС України про завершення адміністративного оскарження.
Аналогічний підхід до вирішення означеного спірного питання висловлено Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2025 року у справі № 420/35624/23, від 19 червня 2025 року у справі №420/35627/23.
Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду, спростовані наданими доказами відповідачем.
Відповідачем надані належні та допустимі докази, які доводять правомірність оспорюваного рішення у цій справі.
Інші доводи сторін не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.
Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки у позові відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування рішень залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 17.04.2026.

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза