ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1585/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду справу 
за позовом фізичної особи-підприємця Лаврентьєвої Ріти Юріївни, АДРЕСА_1 
до Канівської міської ради, м.Канів, вул.О.Кошового,3,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
на стороні позивача – 1) Комунального підприємства "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" Канівської міської ради, м.Канів, вул.Григорія Сковороди,27;
2) Приватного підприємства "Забава", м.Канів, вул.Захисників України, 2; 
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсам", м.Канів, вул.Захисників України,2; 
на стороні відповідача – Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради, м.Канів, вул.Шевченка,11,
про визнання права власності на нежитлове приміщення, 
без участі повноважних представників сторін.
Фізична особа-підприємець Лаврентьєва Ріта Юріївна звернулась в Господарський суд Черкаської області із позовом до Канівської міської ради із вимогою визнання за нею права власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул.Олега Кошового,2/12, реконструйоване з добудовами: 1-І розміром 1,2 м х 2,2 м; 1-ІІ розміром 1,2 м х 2,97 м; 1-5 розміром 5,60 м х 3,91 м; 1-6 розміром 2,44 м х 1,53 м; 1-7 розміром 1,52 м х 1,30 м; 1-IV розміром 7,08 м х 3,68 м.
Ухвалою суду від 30.12.2024 позовну заяву Лаврентьєвої Ріти Юріївни від 23.12.2024 (вх.суду №19631/24 від 24.12.2024) залишено без руху, а Позивачу надано 10 денний строк з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання відомостей на підтвердження статусу позивача, як фізичної особи-підприємця.
30.12.2024 на виконання ухвали Господарського суду Черкаської області від 30.12.2024 про залишення без руху позовної заяви Лаврентьєвої Ріти Юріївни від 23.12.2024 (вх.суду №19631/24 від 24.12.2024) до Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно - надано наступні документи, а саме: відомості на підтвердження статусу позивача, як фізичної особи-підприємця: витяг про реєстрацію Лаврентьєвої Ріти Юріївни фізичною особою - підприємцем.
Ухвалою суду від 31.12.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання.
13.01.2025 на адресу суду надійшов відзив Канівської міської ради, в якому остання заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Заперечення аргументують тим, що дана добудова здійснена як самочинне будівництво на лінії каналізаційної мережі (самоплинний колектор), про яку Позивачу було відомо. Також, свого часу спеціалістами виконавчих органів Канівської міської ради позивачу надавалися рекомендації щодо необхідності винесення за межі прибудови частини лінії каналізаційної мережі (самоплинний колектор) згідно з вимогами ДБН. Наявність даної прибудови в охоронній зоні каналізаційних мереж значно ускладнює роботу аварійних бригад. При цьому наноситься значна шкода навколишньому середовищу, відбувається псування майна, яке тягне за собою витрати, пов`язані з відновленням. У такому разі дістатися до місця пошкодження мережі і ліквідувати аварійну ситуацію можна лише за умови знесення або ж перенесення цих споруд. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"). Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
10.02.2025 (вх.суду №2190/25 від 11.02.2025) від представника Позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив з доказами на підтвердження правової позиції позивача, мотивоване ненаправленням відповідачем відзиву позивачу ні засобами поштового зв`язку за адресою його місцезнаходження, зареєстрованою в установленому законодавством порядку, ні до зареєстрованого в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" електронного кабінету представника позивача - адвоката Хорошун О.В., та клопотання від 10.02.2025 (вх.суду №2265/25 від 11.02.2025) про відкладення проведення підготовчого засідання та продовження строку підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 11.02.2025 клопотання позивача від 10.02.2025 (вх.суду №2265/25 від 11.02.2025) та від 10.02.2025 (вх.суду №2190/25 від 10.02.2025) задоволені, підготовче засідання відкладено на 20.03.2025.
19.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника Позивача, в якому остання спростовує доводи Відповідача в частині необхідності відмови у задоволенні позову з мотивів, що даний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом. Зазначає, що нежитлове приміщення по вул.О. Кошового буд.12/2 в м.Канів знаходиться в одному ряду з іншими нежитловими приміщеннями та добудовами до них за адресами: м.Канів вул.О.Кошового, 2/13 та м.Канів вул.О.Кошового, 2/14. Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради №90 від 23.03.2006 приватному підприємцю Кисіль С.В. було надано дозвіл на будівництво добудови для підсобного приміщення до своєї частини магазину, який розташований на першому поверсі по вул.О.Кошового, 2 - згідно розробленої проектно-кошторисної документації. Термін закінчення будівництва – 30.03.2007. У 2006 році приватним підприємцем Кисіль С.В. був розроблений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в м.Канів по вул.О. Кошового, 2. Відповідно до Акту винесено в натуру вісі об`єкта будівництва. Також будівництво добудови було погоджено з головним архітектором м.Канів 12.04.2006, з начальником відділу земельних ресурсів 05.07.2006, з головним санітарним лікарем району 05.07.2006, з начальником теплових мереж 20.12.2006, з начальником цеху електрозв`язку №8 м.Канів 05.07.2006, з начальником газового господарства 05.07.2006, директором Канівського РЕМ, майстром дільниці РЕМ начальником КП УВКГ, про що свідчить викопіювання з топогеодезичного плану міста з погодженням фактичного розташування інженерних мереж на території земельної ділянки для реконструкції торгових приміщень добудовою розміром 7,35х8,13 м, підприємцем Кисіль С.В. Заявник вважає, що дана добудова до нежитлового приміщення по вул.О.Кошового, 2/12 в м.Канів не є самочинною, а доводи відповідача є безпідставними, оскільки правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.
20.02.2025 на адресу суду надійшло клопотання від представника Відповідача про приєднання документів, а саме відповідь КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" на запит представника Хорошун О.В. стосовно розміщення суміжних із позивачем прибудов, які не є учасниками даного процесу.
19.03.2025 на адресу суду надійшло клопотання від представника Позивача про виключення з числа доказів у господарській справі №925/1585/24 відповіді КП "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" на запит представника позивача Хорошун О.В. стосовно розміщення суміжних із позивачем прибудов, які не є учасниками даного процесу, як такого, що отриманий в незаконний спосіб, та приєднання до матеріалів справи фото добудов до приміщення по вул. Кошового, 2 за номерами 2/12, 2/13, 2/14 в м.Канів (том 1 а.с.232-233).
За ініціативою суду ухвалою від 20.03.2025 було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунальне підприємство "Управління водопровідно-каналізаційного господарства" Канівської міської ради та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Канівської міської ради.
11.04.2025 на адресу суду представником Відповідача направлено два фото, на яких зображено будівлі та каналізаційний колодязь №1 по вул.О. Кошового, 2 в м.Канів.
21.04.2025 представником Відповідача направлено клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.
Ухвалою суду від 22.04.2025 року клопотання позивача від 21.04.2025 (вх.суду №6217/25 від 22.04.2025) – задоволено, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Проведення підготовчого засідання відкладено на 13.05.2025. 
13.05.2025 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 05.06.2025 для можливого позасудового врегулювання спору.
02.06.2025 в справу надійшло клопотання позивача про приєднання до справи інформації щодо суміжних користувачів/власників приміщень по вул.О.Кошового, 2 в м.Канів. 
05.06.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 23.06.2025.
23.06.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 04.09.2025 з метою утворення робочої групи з залученням представників міської ради та УВКГ щодо технічної можливості перенесення каналізаційного колектора. 
04.09.2025 в зв`язку з оголошенням масованої повітряної тривоги в Черкаському регіоні підготовче засідання відкладено на 23.10.2025. 
23.10.2025 проведення підготовчого засідання відкладено на 12.11.2025.
13.11.2025 у справу надійшло клопотання позивача про залучення в якості третіх осіб суміжних власників приміщень по вул.О.Кошового,2 у м.Канів (ПП "Забава" та ТОВ "Універсам") – вх.суду №16856/25 від 13.11.2025. 
Суд задовольнив клопотання позивача, залучив до участі у справі ПП "Забава" та ТОВ "Універсам" в якості третіх осіб та відклав проведення підготовчого засідання на 03.12.2025.
Підготовче засідання 03.12.2025 не відбулось у зв`язку з припиненням енергопостачання приміщення суду та відкладено на 05.01.2026 з належним повідомленням учасників. 
05.01.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 04.02.2026. 
04.02.2026 суд перейшов у стадію підготовки та ухвалення рішення 18.02.2026. 
За результатами судового розгляду 18.02.2026 приєднано до справи вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України – без їх проголошення. 
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини: 
Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради №90 від 23.03.2006 приватному підприємцю Кисіль С.В. було надано дозвіл на будівництво добудови для підсобного приміщення до своєї частини магазину, який розташований на першому поверсі по вул.О.Кошового, 2 в м.Канів, згідно розробленої проектно-кошторисної документації. Термін закінчення будівництва – 30.03.2007.
У 2006 році приватним підприємцем Кисіль С.В. було розроблено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_2 . Відповідно до Акту винесено в натуру вісі об`єкта будівництва.
Також ФОП Кисіль С.В. будівництво добудови було погоджено з головним архітектором м.Канів - 12.04.2006, з відділом земельних ресурсів - 05.07.2006, з головним санітарним лікарем району - 05.07.2006, з підприємством теплових мереж міста - 20.12.2006, з Цехом електрозв`язку №8 м.Канів ПАТ "Укртелеком" - 05.07.2006, з Канівським газовим господарством - 05.07.2006, з Канівським РЕМ , майстром дільниці РЕМ, з КП УВКГ, про що свідчить викопіювання з топогеодезичного плану міста з погодженням фактичного розташування інженерних мереж на території земельної ділянки для реконструкції торгових приміщень, добудовою розміром 7,35х8,13 м, що підтверджено схематичним планом з відповідними резолюціями та погодженнями (том 1 а.с.241 зворот).
20.09.2017 Лаврентьєва Ріта Юріївна на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П. та зареєстрованого в реєстрі за №777, придбала у Кисіль Світлани Вікторівни нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.20-21).
Нежиле приміщення, яке відчужувалось Кисіль С.В. належало їй на підставі Свідоцтва про право власності №5, виданого Канівською міською радою 24.09.2001. Право власності на нерухоме майно зареєстровано Канівським відділком комунального підприємства "Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації" 24.09.2001 в книзі №51, реєстровий №22.
Опис об`єкта нерухомого майна: А-3 – нежитлове приміщення магазину позначене в плані № П-1, П-2, П-3, П-4, І, загальною площею – 79,9 кв.м., матеріали стін – цегла; частина накриття позначене в плані ІІ-XVII, загальною площею – 32,5 кв.м.; матеріали стін – металеві. Нежитлові приміщення розташовані на 1-му поверсі ІІІ поверхової нежитлової будівлі.
01.03.2018 рішенням Канівської міської ради №10-63 "Про надання дозволу на укладання Договору суперфіцію з ФОП Лаврентьєвою Р.Ю. на земельну ділянку площею 110,0 кв.м. по АДРЕСА_2 " надано дозвіл на укладення строкового договору суперфіцію на частку земельної ділянки з кадастровий номер 7110300000:01:002:0237 площею 110 кв.м., яка належить територіальній громаді, для добудови до магазину, терміном до 01.02.2023.
На підставі даного рішення Канівської міської ради 12.03.2018 з власником землі було укладено Договір суперфіцію №12 (том1 а.с.22-28 – з додатками).
Відповідно до умов даного Договору, а саме п.1.2 "Частина земельної ділянки площею 110 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надається для добудови до магазину Суперфіціарієм по АДРЕСА_2 , прибудови та благоустроєм прилеглої території згідно затвердженого проекту терміном до 01.12.2023 року".
12.03.2018 відповідно до Акту прийому – передачі земельної ділянки Лаврентьєвій Р.Ю. передано на підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради від 01.03.2018 №10-63 "Про надання дозволу на укладання Договору суперфіція з ФОП Лаврентьєвою Р.Ю. на земельну ділянку площею 110,0 кв.м. по АДРЕСА_2 " та згідно Договору Суперфіцію від 12.03.2018 №12 передано для добудови до магазину частину земельної ділянки, згідно вирахування частки земельної ділянки по АДРЕСА_2 та кадастрового плану частини земельної ділянки площею 110,0 кв.м.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу 117319409 зареєстровано право забудови земельної ділянки (суперфіцій) (том 1 а.с.28).
09.07.2018 між ФОП Лаврентьєвою Р.Ю. та приватним підприємством "Канівархдизайн" було укладено договір на виготовлення робочого проекту №94/07.2018РП.
Приватним підприємством "Канівархдизайн" було виготовлено робочий проект "Реконструкція магазину промислових товарів з добудовою по вул.О.Кошового, 2/12 в м.Каневі, Черкаської області", який містить в собі загальні положення 94/07.2018-ЗП, Генеральний план 94/07.2018-ГП, архітектурно-будівельні рішення 94/07.2018-АБ, водопровід та каналізація 94/07.2018-ВК.
Лаврентьєвою Р.Ю. подано повідомлення про початок виконання робіт з відповідним переліком документів, який прийнято інспектором з технічного нагляду Поповим О.М. (том 1 а.с.30-62).
В листопаді 2018 року ФОП Лаврентьєва Р.Ю. звернулася до виконавчого комітету Канівської міської ради з заявою про надання їй інформації стосовно нежитлового приміщення - магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Листом №441 від 08.11.2019 їй повідомлено наступне: "Відповідно до містобудівної документації міста Канева розробленої та затвердженої рішенням Канівської міської ради від 31.0.2017 №8-41 "Внесення змін до генерального плану міста Канева Черкаської області" та від 31.08.2017 №8-42 "Плану зонування території (зонінгу) м.Канева" територія, на якій розташовано дане приміщення знаходиться в невиробничій (громадській) зоні, а саме зоні розміщення магазинів, торгівельних центрів та ринків". Нежитлове приміщення магазину входить в ряд магазинів розташованих на І поверсі громадської будівлі, що гармонійно вписуються в існуючу місцевість та не порушує фасадну частину будівлі (том 1 а.с.29). 
Лаврентьєвою Р.Ю. власними ресурсами було проведено реконструкцію магазину промислових товарів з добудовою по АДРЕСА_3 відповідно до робочого проекту та відповідно було виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення "Магазин промислових товарів" 04.12.2019 та подано його разом з повідомленням про початок будівельних робіт до відповідного контролюючого органу.
У 2021 році згідно Договору №30-09/21 ПАТ "Канівгідропроект" за замовленням Лаврентьєвої Р.Ю, виготовлено робочий проект "Приєднання до електричних мереж електроустаткування нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 ".
28.01.2025 на адресу Канівської міської ради адвокатом Хорошун О.В. було направлено запит щодо надання інформації про розміщення на лінії каналізаційного колектору по АДРЕСА_2 добудови до нежитлового приміщення інших добудов та відповідно чи надавалися власникам цих прибудов містобудівні умови та обмеження.
10.02.2025 на адресу Канівської міської ради адвокатом Хорошун О.В. було направлено запит щодо надання інформації чи надавався дозвіл на здійснення добудови по вул.О.Кошового, 2 в м.Канів до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , та вул. О.Кошового, 2/13 в м.Канів з тильної сторони будівлі, чи є дані добудови самочинним будівництвом, чи видавалися Канівською міською радою містобудівні обмеження при їх будівництві (реконструкції).
З відповіді Канівської міської ради від 14.02.2025 вих. №01-01-28/372 встановлено, що управління архітектури та містобудування не володіє такою інформацією. Містобудівні умови та обмеження на добудови по вул.О.Кошового, 2/13 та О.Кошового, 2/14 в м. Канів не видавалися.
27.03.2025 Лаврентьєва Р.Ю. звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Гормаш С.І. з заявою про державну реєстрацію прав на реконструйоване нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 ; рішенням державного реєстратора № 78112577 від 31.03.2025 року розгляд її заяви було зупинено.
27.03.2025 міський голова Канева видав розпорядження №135-р "Про утворення тимчасової робочої комісії для зовнішнього обстеження добудови по вул. Захисників України (колишня назва О. Кошового, 2/12 в м.Канів)", яка мала в строк до 01.04.2025 провести зовнішнє обстеження приміщення по вул.Захисників України, 2/12 в м.Канів та скласти акт чи порушує дана будова права третіх осіб. (ФОП Лаврентьєва не була запрошена та не була залучена до обстеження на місцевості).
31.03.2025 року складено Акт обстеження (за відсутності ФОП Лаврентьєвої), з якого вбачається, що комісія дійшла висновку, що в діях ФОП Лаврентьєвої Р.Ю вбачаються наступні порушення: 1. Забудова охоронної зони каналізаційного колектору; 2. Самовільне використання частини земельної ділянки комунальної власності без належних підстав та дозволів. Комісія рекомендувала ФОП Лаврентьєвій Р.Ю. звільнити земельну ділянку від самовільної забудови. (При цьому даний акт не був направлений ФОП Лаврентьєвій Р.Ю.)
12.05.2025 державним реєстратором прийнято рішення №78836532 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки Лаврентьєвою Р.Ю. не подано повний пакет документів для здійснення реєстраційних дій.
14.05.2025 на адресу Канівської міської ради адвокатом Хорошун О.В. було направлено запит щодо надання інформації про суміжних власників нежитлових приміщень з нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить Лаврентьєвій Ріті Юріївні; хто є власником та користувачами земельної ділянки, на якій знаходяться нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , та межують з нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належить Лаврентьєвій Ріті Юріївні.
Аналогічний запит направлено до Канівського відділку ЧООБТІ та Комунального підприємства "УВКГ" 14.05.2025.
19.05.2025 року надійшла відповідь від Канівського відділку ЧООБТІ, що за адресою: вул.Захисників України (О.Кошового), 2/13 зареєстровано об`єкт нерухомого майна за приватним підприємством "Забава", а на інші об`єкти відсутні інвентаризаційні справи.
20.05.2025 надійшла відповідь від Канівської міської ради вих.№01-01-28/1124, з якої вбачається, що по периметру по периметру будівлі по вул.Захисників України, 2 розташовані приміщення, що належать: ФОП Котлячкова Наталія Василівна; ФОП Коритко Ніна Сергіївна; ФОП Шило Ярослав Григорович; ПАТ "РайффайзенБанк "Аваль"; ПП "Канів-Граніт"; ПП "Забава"; ТОВ "Універсам"; а також територіальній громаді міста Канева в особі Канівської міської ради.
09.06.2025 представник Позивача адвокат Хорошун О.В. надіслала лист на адресу Канівської міської ради з метою врегулювання спору та вирішення питання щодо усунення порушень будівельних норм всіма власниками добудов та споруд, що знаходяться по вул. Захисників України, 2 (колишня назва вул.О.Кошового) в м.Канів з проханням створити робочу групу (комісії) на вирішення якої покласти з`ясування та можливість переміщення каналізаційного колектору чи його зміщення з-під будівель, що на ньому розташовані за рахунок власників цих будівель та споруд. А також про запрошення на засідання комісії представників комунального підприємства УВКГ та управління архітектури та містобудування Канівської міської ради, власників будівель і споруд які розміщені по периметру каналізаційного колектора по вул.Захисників України, 2 в м.Канів. Відповідь не надійшла.
24.06.2025 адвокат Хорошун О.В. направила адвокатський запит щодо отримання інформації за результатами розгляду листа пропозиції від 09.06.2025, поданого адвокатом Хорошун О.В. в інтересах ОСОБА_1 щодо створення робочої групи (комісії) для вирішення питання переміщення каналізаційного колектору його зміщення з-під будівель по вул.Захисників України (колишня вул.О.Кошового), 2.
30.06.2025 на адресу адвоката Хорошун О.В. надійшла відповідь Канівської міської ради за вих.№01-01-28/1444 в якій міська рада зазначила, що в адвокатському запиті була спотворена інформація щодо власників приміщень по вул. Захисників України (О.Кошового) буд.2 в м.Каневі, а саме, що ФОП Котлячкова Наталія Василівна; ФОП Коритко Ніна Сергіївна; ФОП Шило Ярослав Григорович; ПАТ "РайффайзенБанк "Аваль"; ПП "Канів-Граніт" та територіальної громади міста Канів не розташовані на каналізаційному колекторі, а даний факт підтверджується схемою каналізаційного колектора (зі схеми каналізаційного колектора вбачається, що він проходить літерою Г і каналізаційний колодязь №1 знаходиться саме біля приміщення, що належить територіальній громаді міста Канів, де постійно відбуваються аварійні ситуації).
Саме з цієї відповіді ФОП Лаврентьєвій Р.Ю. стало відомо про розпорядження №135-р "Про утворення тимчасової робочої комісії для зовнішнього обстеження добудови по вул. Захисників України (колишня назва О.Кошового, 2/12 в м.Канів)".
Заперечення та невизнання за ФОП Лаврентьєвою Р.Ю. права власності на реконструйоване з дозволу Канівської міської ради нерухоме майно стало причиною звернення позивача в Господарський суд Черкаської області з вимогами до органу місцевого самоврядування про визнання права власності на майно. 
Позивач та його представник вимоги підтримали. 
Відповідач та його представник вимоги заперечили. Подано письмовий відзив на позов (том 1 а.с.107-110). Відповідач має у своєму розпорядженні інвентаризаційну справу на об`єкт – нежитлове приміщення магазину ФОП Лаврентьєвої Р.Ю. (том 1 а.с.115-167). Вказують на надбудову приміщення магазину над самоплинним каналізаційним колектором водоканалу, що може призвести до аварій. ВО міського голови на запит адвоката Хорошун О.В. визнав реконструкцію магазину ФОП Лаврентьєвої Р.Ю. самочинною забудовою – лист від 02.2025 №01-01-277 (том 2 а.с.149). 
Третя особа (водоканал) проти позову заперечив. У письмових поясненнях щодо позову заперечення відповідача підтримав (том 2, а.с.25-51). 
Інших доказів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням режиму воєнного стану та ймовірності повітряної тривоги в місті Черкаси у Господарському суді Черкаської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.
Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.
Суд відзначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" від 06.07.2010 №54111/07).
Юридичний статус сторін в процесі. 
Позивач на момент виникнення спірних відносин та зобов`язання з прийняття в експлуатацію та реєстрації права власності на реконструйоване нерухоме майно (2017-2025 роки) є фізичною особою-підприємцем та суб`єктом господарювання на роздрібному ринку товарів мистецтва та супутніх послуг України, з правами самостійної юридичної особи з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторони відповідає місцю її реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Відповідач є органом місцевого самоврядування, діяльність якого регламентована приписами Конституції України та ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до приписів ст. 19 Конституції України орган влади може діяти лише в спосіб, визначений Законом, і не інакше. Суд враховує, що з урахуванням рівноваги господарського інтересу правомірність своїх дій у спорі має доводити саме орган місцевого самоврядування 
Застосування судом норм права до спірних відносин: 
Відповідно до приписів норми прямої дії – ст. 124 Конституції України - Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Тобто, юрисдикція судів поширюється на всі юридично значимі правовідносини, що виникають у державі. 
(положенню частини другої статті 124 дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.97 №9-зп)
Позивач обґрунтовує свій позов необхідністю визнання за рішенням суду свого права власності на спірне реконструйоване майно (володіння, користування, розпорядження), (вичерпавши всі позасудові методи врегулювання спору), яке не визнає орган місцевого самоврядування, надавши перед цим всі необхідні дозволи і погодження на реконструкцію майна. Вказує, що перебуває у договірних відносинах з відповідачем стосовно забудови та реконструкції обєкта, стосовно використання земельної ділянки комунальної власності під забудовою.
Спірне нерухоме майно набуте ОСОБА_1 у власність 20.09.2017 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П. та зареєстрованого в реєстрі за №777, шляхом придбання у ОСОБА_2 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Причому майно придбано відкрито, при чіткому волевиявленні учасників договору на настання певних юридичних наслідків. За майно сплачено вказану суму і спірне нерухоме майно ( АДРЕСА_2 ) зареєстровано як власність в Єдиному державному реєстрі прав з 20.09.2017. 
Договір купівлі-продажу майна не визнавався недійсним, не розірваний за рішенням суду. Суд враховує презумпцію правомірності правочину – приписи ст. 204 ЦК України.
Між позивачем та відповідачем також укладено письмовий договір суперфіцію на забудову земельної ділянки комунальної власності. Ці відносини не запечені та не спростовані відповідачем у належний спосіб. 
Відповідно до норм Конституції України:
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до норм Цивільного кодексу України:
ст.316. 1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 2. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору;
ст.317. 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна;
ст.318. 1. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. 2. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом;
ст.319. 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов`язує. 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 6. Держава не втручається у здійснення власником права власності. 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом;
ст.320. 1. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. 2. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності;
ст.321. 1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу;
ст.322. 1. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом;
ст.325. 1. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. 2. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. 3. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи;
ст.328. 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом;
ст. 329. 1. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом;
ст.334. 1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. 3. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. 4. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Щодо розмежування майнових прав та способів захисту цивільних прав:
Відповідно до статті 177 та пункту 1 частини 1 статті 181 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до частин 2, 3 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. 

Як встановлено судом, позивач набула права власності на спірне нерухоме майно приміщення магазину непродовольчих товарів в м. Канів по вул. Олега Кошового, 2 та отримала всі дозволи та погодження на реконструкцію та добудову об`єкта з органом місцевого самоврядування та зацікавленими службами. Натомість при спробі провести державну реєстрацію права власності на виконані власним коштом добудови магазину непродовольчих товарів отримала відмову державного реєстратора та формальні заперечення органу місцевого самоврядування щодо раніше отриманих погоджень, що має ознаки зловживання правом органом місцевого самоврядування і є неприпустимим в розумінні приписів ст. 13 ЦК України. 
Суд доходить до висновку про наявність ознак порушення цивільних прав позивача щодо реєстрації, володіння та розпорядження своїм майном, набутим у законний спосіб, що не визнається органом місцевого самоврядування. Порушене право підлягає захисту з урахуванням рівноваги господарського інтересу сторін. Заперечення відповідача щодо створення позивачем передумов аварій на самоплинному каналізаційному колекторі суд вважає надуманими, оскільки сусіди по забудові (ФОП Котлячкова Наталія Василівна; ФОП Коритко Ніна Сергіївна; ФОП Шило Ярослав Григорович; ПАТ "РайффайзенБанк "Аваль"; ПП "Канів-Граніт" та територіальної громади міста Канів (вул.О.Кошового, 2 в м.Канів) вже зареєстрували своє право власності на майно. В цьому ж ряду забудови є і майно Канівської міської ради, щодо якого власник не висловлює ніяких тривог щодо аварійності ситуації чи ймовірного пошкодження майна тощо. 
Щодо застосування Доктрини заборони суперечливої поведінки. 
При вирішенні даного спору суд враховує, що позивач діяв відкрито в межах правил поведінки та правових норм щодо реконструкції свого майна. Відповідач як орган місцевого самоврядування видав всі дозволи та погодження щодо дії по реконструкцій нерухомого майна позивачем, уклав з позивачем окремий договір суперфіцію на забудову спірної земельної ділянки комунальної власності позивачем, а пізніше поставив під сумнів правомірність дій позивача та відмовив визнати право власності за ним на реконструйоване нерухоме майно. 
При прийнятті рішення у даній справі суд враховує концепцію Доктрини заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium) в практиці Європейського суду з прав людини та її застосування Верховним Судом (як джерело права).
Доктрина venire contra factum proprium в цивільному праві передбачає добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та заборону суперечливої поведінки як певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17). Вперше про застосування доктрини заборони суперечливої поведінки зазначала колегія КГС ВС у постанові від 17.11.2018 у справі №911/205/18, а саме у пунктах 60 та 61: "/…/ суд касаційної інстанції вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі – "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці)".
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Згідно з вимогами ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16). 
Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
Враховуючи викладене, оскільки відповідачем (рада) не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які свідчать про те, що позивач (ФОП) є самочинним забудовником чи порушив права ради, то вимоги позивача слід вважати належними та такими, що підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог про визнання права власності на реконструйоване майно магазину непродовольчих товарів. В іншому випадку сторони ризикують залишитися в стані правової невизначеності, що порушує сталість/стабільність суспільних відносин в громаді. 
Суд зазначає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15-16 ЦК України. Суд враховує право позивача на самозахист свого порушеного права від необмеженого кола осіб. 
Враховуючи те, що відповідач на час прийняття судового рішення не доводить правомірності своїх дій щодо заперечень права власності ФОП Лаврентьєвої Р.Ю. на її нерухоме майно, вимога позивача про визнання за нею права власності на реконструйоване майно є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростована відповідачем та не доведено зворотнє, тому позов підлягає до повного задоволення. 
Принцип верховенства права підпорядковує державу/місцеве самоврядування інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава/орган місцевого самоврядування, останній у суперечці щодо права з будь-якою особою має поступитися на користь опонента, оскільки він сам створив ситуацію правової невизначеності і порушив в такий спосіб принцип верховенства права. 
Належить визнати право власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул.Олега Кошового,2/12, реконструйоване з добудовами: 1-І розміром 1,2 м х 2,2 м; 1-ІІ розміром 1,2 м х 2,97 м; 1-5 розміром 5,60 м х 3,91 м; 1-6 розміром 2,44 м х 1,53 м; 1-7 розміром 1,52 м х 1,30 м; 1-IV розміром 7,08 м х 3,68 м – за фізичною особою-підприємцем Лаврентьєвою Рітою Юріївною, АДРЕСА_1 – з моменту набрання рішенням суду законної сили. 
Рішення суду є підставою внесення державним реєстратором відповідних записів в Державний реєстр речових прав при звернення заявника Лаврентьєвої Р.Ю. на вчинення такої дії.
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст.9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити. 
Визнати право власності на нерухоме майно – нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул.Захисників України (бувш.О.Кошового), 2/12, реконструйоване з добудовами: 1-І розміром 1,2 м х 2,2 м; 1-ІІ розміром 1,2 м х 2,97 м; 1-5 розміром 5,60 м х 3,91 м; 1-6 розміром 2,44 м х 1,53 м; 1-7 розміром 1,52 м х 1,30 м; 1-IV розміром 7,08 м х 3,68 м – за фізичною особою-підприємцем Лаврентьєвою Рітою Юріївною, АДРЕСА_1 , ід.номер (РНОКПП) НОМЕР_1 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду є підставою внесення державним реєстратором відповідних записів в Державний реєстр речових прав при звернення заявника Лаврентьєвої Р.Ю. на вчинення такої дії.
Повне рішення складено та підписано 24.03.2026. 

Суддя Г.М.Скиба