Справа № 386/2466/25 
Провадження № 2-а/386/49/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року      селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді    Гарбуз О. С.
з участю: секретаря судового засідання  Хромей А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
встановив:
ОСОБА_1 26.12.2025 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову від 27.11.2025 року №256 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. З оскаржуваної постанови вбачається, що 18.11.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 був запрошений до  ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із порушенням законодавства у сфері військового обліку. Під час уточнення військово-облікових даних згідно ЄДРПВР «Оберіг» було встановлено, що актуального висновку про придатність до військової служби немає у зв`язку з тим, що закінчився строк рішення ВЛК про придатність до військової служби.
Позивач вказав, що починаючи з першого абзацу оскаржуваної постанови, обставини справи не відповідають дійсності, так як він був не запрошений до ТЦК, а примусово незаконно та без будь-яких правових підстав доставлений працівниками поліції о 18.25 вечора до ІНФОРМАЦІЯ_3 в якому він навіть на обліку не перебуває. До того часу повісток про уточнення військово-облікових даних чи для проходження ВЛК не отримував. Підставою винесення оскаржуваної постанови став протокол про адміністративні правопорушення від 18.11.2025 №256, який має ідентичну мотивувальну частину як і у постанові від 27.11.2025. Вважає, що протокол та постанова від 27.11.2025 винесені з недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування. Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, відсутні зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач зазначає, що від проходження ВЛК не відмовлявся та пояснив, що йому потрібно з дому взяти його медичні документи в яких відображається стан його здоров`я для об`єктивного рішення членів ВЛК, але, перебуваючи під постійним тиском працівників Благовіщенського ТЦК, які повідомили його, що зараз відправляють до Кропивницького ВЛК, написав під їх диктування заяву про відмову у проходження ВЛК саме вже вночі 18.11.2025 у Кропивницькому ВЛК.
Позивач вказав, що процедурі проходження на військово-лікарській комісії медичного огляду передує: формування повістки про виклик військовозобов`язаного для проходження відповідного огляду та її вручення особі; видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 до Порядку №560; реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 до Порядку №560. Аналіз норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для проходження особою медичного огляду на військово-лікарській комісії є отримання особою відповідної повістки на проходження військово-лікарської комісії із зазначенням мети виклику - проходження ВЛК.
На підтвердження оповіщення позивача про проходження ВЛК відповідачем у протоколі та постанові зазначено заява позивача про відмову від проходження ВЛК. Зазначені докази не можуть вважатися такими, які підтверджують належне, у порядку, встановленому законом, оповіщення позивача про необхідність явки для проходження військово-лікарської комісії. Відтак, вказаними доказами не підтверджується факт неявки належним чином повідомленого військовозобов`язаного для проходження ВЛК.
Позивач критично оцінює заяву, яка написана за попереднім узгодженим текстом працівника ТЦК відмови від проходження ВЛК 18.11.2025, оскільки не надано належних та допустимих доказів відмови позивачем від отримання такого документу, як направлення на військово-лікарську комісію, про що не зазначено навіть у додатках до протоколу чи постанови. У даному конкретному випадку складені процесуальні документи стосовно позивача не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою ТЦК та СП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів, щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №256 від 27 листопада 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн та закрити провадження в справі.
29.12.2025 ухвалою суду позов залишено без руху з підстав не додання до позову заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
13.01.2026 позивач надав суду заяву про усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду, а саме заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску такого строку.
15.01.2026 ухвалою суду позов залишено без руху, оскільки до позовної заяви не додано документи про сплату судового збору.
21.01.2026 позивач надав суду заяву, якою усунув недоліки вказані в ухвалі суду.
22.01.2026 ухвалою суду в даній справі поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення від 27.11.2025; відкрито провадження; визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.
04.02.2026 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позов не визнав та зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 категорично не погоджується з заявленими позовними вимогами, адміністративний позов не визнає в повному обсязі та по суті заявлених позовних вимог може заперечити наступне.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 27.11.2025 №256 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 21011 КУпАП та накладено штраф в сумі 17 тис. гривень. У постанові від 27.11.2025 зазначено, що 18.11.2025 близько 18.25 години військовозобов`язаний ОСОБА_1 був запрошений до ІНФОРМАЦІЯ_5 для з`ясування обставин порушення ним законодавства у сфері військового обліку. Під час уточнення військово-облікових даних, згідно ЄДРПВР «Оберіг» було встановлено, що ОСОБА_1 не має актуального висновку про ступінь придатності до військової служби. Для встановлення придатності до військової служби за рішенням керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 військовозобов`язаному ОСОБА_1 було оформлено та видано направлення на проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи ознайомленим з порядком проходження медичного обстеження ВЛК, відмовився від проходження медичного обстеження для встановлення ступеня придатності до військової служби. Поважних причин відмови не назвав. Крім цього, ОСОБА_1 надав письмову заяву про те, що відмовляється від проходження медичного огляду ВЛК у зв`язку з міркуванням совісті. Враховуючи відсутність поважних причин для відмови від проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією для встановлення ступеню придатності до військової служби, військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 2 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, абзацу 4 частини 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час дії особливого періоду, в його діях містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідач у відзиві вказує, що з протоколу про адміністративне правопорушення №256 від 18.11.2025, який міститься в матеріалах адміністративного провадження, видно, що протокол складався в присутності ОСОБА_1 , до якого були доведені зміст ст. 63 Конституції України, права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також було повідомлено про час та місце розгляду справи, а саме о 10.00 годині 27.11.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . У відповідній графі для підпису правопорушника поставлений підпис та надпис ПІБ від руки – « ОСОБА_3 ». У розділі «пояснення» проставлено прочерк, що свідчить про відмову в наданні ОСОБА_1 пояснення по суті. У графі протоколу про отримання його копії поставлений підпис та надпис ПІБ від руки – « ОСОБА_3 ». У додатках до протоколу зазначено, що до нього додаються: рапорт, витяги з реєстру АІТС «Оберіг», направлення на медичний огляд ВЛК, заява ОСОБА_1 про відмову в отриманні направлення на ВЛК. При умові прибуття для участі у розгляді справи ОСОБА_1 міг ознайомитись з усіма матеріалами адміністративного провадження, якими підтверджується його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, заявити клопотання, надати докази. Однак, ОСОБА_1 не прибув у вказаний час і дату на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідач зазначає, що в адміністративному провадженні містяться: направлення на ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 (на той час розміщувалась у ІНФОРМАЦІЯ_7 ), в якому викладені строки проходження ВЛК, можливість направлення на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я, наслідки у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності за відмову від проходження ВЛК; витяги з ЄДРПВР АІТС «Оберіг», з яких видно відсутність інформації про проходження та висновок ВЛК (розділ 34 і розділ 5 Облікової картки); дані паспорта громадянина України, фіксація порушення законодавства від 18.11.2025 року у зв`язку з відмовою від проходження військово-лікарської комісії, а також попереднього порушення законодавства, пов`язаного з неявкою за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_7 ; власноруч написана заява про відмову від проходження ВЛК; розписка про отримання повістки про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 о 09.00 годині 19.11.2025. Дата та час вручення – 18.11.2025 о 19.54 год. 
Будучи обізнаним про час і дату розгляду справи, ОСОБА_1 не прибув для участі у розгляді адміністративної справи. Про причини неприбуття не повідомив, клопотання про перенесення розгляду не надав. Так справу розглянуто за його відсутності. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 від 27.11.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в сумі 17 тис. гривень (найменший розмір в межах санкції відповідної частини вказаної статті). Копію постанови ОСОБА_1 направлено через Укрпошту. Факт отримання постанови позивачем визнається.
Відповідач вказує, що можливість направлення на медичний огляд шляхом вручення військовозобов`язаним повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних, стосується лише тих громадян, які прибули самостійно до ТЦК та СП для уточнення своїх облікових даних. Всіх інших, в тому числі, доставлених до ТЦК та СП у супроводі поліції ця вимога не стосується, відповідно направлення на ВЛК може бути здійснене без вручення повістки.
В даному випадку ОСОБА_1 було доставлено працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а не він прийшов туди особисто за власним бажанням. Як зазначено у п. 16 Порядку 560, адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Тому претензійні висловлювання позивача, що його доставили до ТЦК та СП, де він навіть не перебуває на військовому обліку є наслідком незнання законодавства. Не можливо погодитись із позицією позивача щодо того, що протокол, як і постанова від 27.11.2025 винесені з недотриманням відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення та оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, відсутні зібрані під час розгляду справи докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість його у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У статті 283 КУпАП передбачено, які саме відомості вказуються у постанові про накладення адміністративного стягнення. Вся ця інформація у постанові відносно ОСОБА_1 вказана. Серед переліку немає вимоги вказувати докази, якими підтверджується вина. Всі докази долучаються до протоколу і вивчаються під час розгляду справи.
Очевидними та сумнівними є висловлювання позивача про те, що він, «перебуваючи під постійним тиском працівників ІНФОРМАЦІЯ_8 , під диктування написав заяву про відмову у проходженні ВЛК». Сам текст заяви вказує на те, що це не відповідає дійсності, оскільки посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 навіть здогадуватись не могли, про те, що мають справу із «Людиною у правовому статусі людини та суб`єктом міжнародного права». Сама власноруч написана заява є прямим доказом відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії і є достатнім доказом його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення. 
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП доведена і його притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до чинного законодавства, а його твердження про безпідставне притягнення спростовується фактичними даними, які містяться в матеріалах адміністративної справи і наведені у тексті відзиву та долученими матеріалами.
У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, 02.02.2026 подав до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі, позов підтримує повністю.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку 27.01.2026 судової повістки-повідомлення в електронному вигляді, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність суду не подавав.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі слідуючого.
Судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 (Благовіщенське), що підтверджується копією витягу з особової справи (а.с. 51 зворот-53).
Відповідно до копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_10 про доставку (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_1 18.11.2025 о 19:05 год. доставлено до центру працівником поліції ОСОБА_5 (а.с. 57 зворот).
Відповідно до копії рапорту начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 , адресованого начальнику другого відділу, позивача 18.11.2025 о 18 год. 25 хв. запрошено до відділення та під час уточнення військово-облікових даних, згідно даних ЄДРПВП "Оберіг" було встановлено, що актуального висновку про придатність до військової служби немає, у зв`язку з тим, що закінчився строк дії рішення ВЛК про придатність до військової служби (а.с. 51).
18.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 виготовлено направлення №5548594, яким ОСОБА_1 направляється до ВЛК для визначення придатності до військової служби, дата початку медичного огляду 18.11.2025, що підтверджується копією направлення (а.с. 54).
Як вбачається з копії заяви ОСОБА_1 від 18.11.2025, останній відмовився проходити ВЛК з міркувань совісті (а.с. 53 зворот).
18 листопада 2025 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 майором ОСОБА_7 відносно позивача було складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; в протоколі наявний запис про те, що розгляд справи відбудеться 27.11.2025 о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; наявний підпис позивача про ознайомлення з протоколом (а.с. 12, 50).
Постановою по справі про адміністративне правопорушення №256 від 27.11.2025, начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 10-11, 55 зворот-56).
Як зазначено в протоколі та постанові, позивачу ставиться в провину те, що він, перебуваючи в приміщенні другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи ознайомленим з порядком проходження медичного обстеження ВЛК, відмовився отримувати направлення та проходити медичне обстеження для встановлення ступеня придатності до військової служби, поважних причин відмови не назвав, чим порушив вимоги абзацу 2 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;  з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Конституція України в статті 68 встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу. Питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.
Відповідно частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ст.ст. 245, 246 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинених в особливий період.
Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).
Статтею 279-9 КУпАП визначено особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210-1 цього Кодексу. У разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини визначає Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.
Відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною десятою ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно частини першої ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, пунктом 69 якого визначено, що резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються (абзац перший).
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію (абзац другий).
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд (абзац третій).
Згідно п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку.
Пунктом 74-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, визначено, що для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування (крім направлення, зазначеного у пункті 74-3 цього Порядку).
Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.
Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Дослідивши надані сторонами докази по справі, судом встановлено, що позивач був доставлений в супроводі поліцейського до відповідача 18.11.2025.
У зв`язку з тим, що відносно позивача закінчився строк рішення ВЛК про придатність до військової служби, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 18.11.2025 було сформовано направлення позивача до ВЛК для визначення придатності до військової служби, яке відповідає вимогам п. 74-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період та містить всі необхідні реквізити.
Однак позивач, відмовився від отримання зазначеного направлення та відмовився проходили ВЛК, про що власноручно написав заяву від 18.11.2025.
Суд критично оцінює твердження позивача в позовній заяві про те, що заяву ним написано під примусом, будь-яких доказів на підтвердження цього, позивачем не надано.
Цього ж дня, 18.11.2025, відносно позивача було складено протокол за те, що він перебуваючи в приміщенні другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи ознайомленим з порядком проходження медичного обстеження ВЛК, відмовився отримувати направлення та проходити медичне обстеження для встановлення ступеня придатності до військової служби, поважних причин відмови не назвав, чим порушив вимоги абзацу 2 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"..
З досліджених письмових доказів вбачається, що направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду представник відповідача намагався вручити позивачу в приміщенні другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак останній відмовився в його отриманні та відмовився від проходження медичного огляду. А тому доводи позивача про необхідність направлення йому відповідачем повістки про виклик з подальшим врученням направлення є безпідставними, оскільки позивач знаходився в приміщенні другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та встановлені обставини в справі, у відповідальної особи ІНФОРМАЦІЯ_5 було достатньо підстав складати відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 в межах наданих повноважень розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно позивача з дотриманням вимог ст.ст. 235, 245-246, 268, 277-2, 278, 279-9, 280, 283-284 КУпАП.
Позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення.
Посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі досліджених доказів встановила наявність вчинення адміністративного правопорушення позивачем, його винну у вчиненні порушення та в межах визначених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, таким чином при прийняті оспорюваного рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
При вирішенні справи посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог та наведені відповідачем доводи на підтвердження своїх заперечень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 27.11.2025; доказів, які б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.
А тому, оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а позовна заява без задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи відмову в позові, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України слід покласти на позивача.
Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд -
ухвалив:
Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Залишити без змін постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 27.11.2025 №256 відносно ОСОБА_1 .
Судові витрати в розмірі 605 грн 60 коп. покласти на позивача.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Місцезнаходження відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Гарбуз О. С.