Справа № 301/4224/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря – Плешинець З.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мешко Віра Миколаївна, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року (суддя Золотар М.М., повне судове рішення складено 20.06.2025) у справі № 301/4224/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іршавської міської ради Хустського району, третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , Іршавської міської ради Хустського району, третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий № 2121987200:08:001:0022, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, у АДРЕСА_1 , право власності на яку за позивачем зареєстровано 29.07.2017.
Межі земельної ділянки позивача визначено проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розробленому у 2016 році. 
Відповідачка ОСОБА_1 є суміжним землевласником земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0071, площею 0,215 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, у АДРЕСА_1 , право власності на яку за відповідачкою зареєстровано 06.11.2020, тобто на три роки пізніше ніж за позивачем. 
У технічній документації із землеустрою на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_1 межі її земельної ділянки не співпадають з межами земельної ділянки позивача, зазначеними у його проекті із землеустрою, що свідчить про накладання земельних ділянок (перетин суміжної межі).
Вказане накладання земельної ділянки призводить до сварок між сторонами щодо проходження межі. 
Зокрема, позивачем у 2022 році на межі між ділянками сторін було встановлено огорожу з металевої сітки, яку через короткий період часу відповідачка ОСОБА_1 демонтувала (розібрала).
У 2020 році ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Іршавська міська рада, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, однак рішенням Іршавського районного суду від 24.10.2022 у справі № 301/2585/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Межовий спір між сторонами продовжує існувати, наявне накладання між земельними ділянками, що порушує право власності позивача.
Згідно з даними технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 , межа між дворогосподарством № 20 та дворогосподарством № 21 проходить по 11-ти межових (поворотних) точках, позначених цифрами: 1, 18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10, 9.
Відповідно до проекту землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 межа між цими земельними ділянками проходить по 10-ти межових знаках – поворотних точках, позначених цифрами: 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11.
Однак проміри (довжини) між цими поворотними точками не однакові.
Позивач, уточнивши позовні вимоги (а.с. 144-152), зазначав, що згідно технічної документації із землеустрою на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 (кадастровий № 2121987200:08:001:0071), по спільній межі проміри між поворотними точками (межовими знаками) становлять: від точки 1 до точки 18 - 6,36 м; від точки 18 до точки 17 - 15,48 м; від точки 17 до точки 16 - 5,43 м; від точки 16 до точки 15 - 8,66 м; від точки 15 до точки 14 - 14,68 м; від точки 14 до точки 13 - 18,74 м; від точки 13 до точки 12 - 22,95 м; від точки 12 до точки 11 - 39,15 м; від точки 11 до точки 10 - 2,53 м.
Натомість згідно проекту землеустрою на земельну ділянку позивача ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , (кадастровий № 2121987200:08:001:0022) по спільній межі проміри між поворотними точками (межовими знаками) становлять: від точки 2 до точки 3 - 6,36 м; від точки 3 до точки 4 - 15,48 м; від точки 4 до точки 5 - 5,42 м; від точки 5 до точки 6 - 11,20 м; від точки 6 до точки 7 - 12,14 м; від точки 7 до точки 8 -18,74 м; від точки 8 до точки 9 - 22,95 м; від точки 9 до точки 10 - 39,15 м; від точки 10 до точки 11 - 2,54 м.
У зв`язку з наведеними мотивами щодо різниці у лінійних розмірах по межі суміжних ділянок, позивач вважав, що має місце накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 .
Зазначав, що обставина накладання земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку ОСОБА_2 стверджується висновком експерта судової земельно-технічної експертизи від 02.03.2022 № 499/07-21, наданим у іншій цивільній справі № 301/2585/20. 
Про накладання земельних ділянок та порушення своїх прав позивач дізнався саме після ознайомлення із цим висновком експерта від 02.03.2022 № 499/07-21 у цивільній справі № 301/2585/20. З цих підстав просив поновити строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
У процесі розгляду справи у суді першої інстанції, позивач посилався також на те, що накладення між земельними ділянками підтверджується висновком земельно-технічної експертизи судового експерта Свериди О.М. від 28.02.2025 № 1/02-25, яким, зокрема, встановлено площу накладення 0,5931 кв.м.
Зазначав, що оскільки рішенням 26-ї сесії 7-го скликання Чорнопотіцької сільської ради № 453 від 18.09.2020 було затверджено протокол постійної комісії від 18.09.2020 про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 та погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 , тому таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню.
Посилаючись на дані обставини, уточнивши позовні вимоги (а.с. 144-152), позивач ОСОБА_2 остаточно просив суд:
1) визнати пропущеним з поважної причини та поновити строк звернення до суду з даним позовом;
2) усунути перешкоди в користуванні та володінні належною ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, у АДРЕСА_1 , шляхом:
- визнати недійсним та скасувати рішення 26-ї сесії 7-го скликання Чорнопотіцької сільської ради № 453 від 18.09.2020, яким затверджено протокол постійної комісії від 18.09.2020 про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та погодження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки;
- скасувати кадастровий номер земельної ділянки 2121987200:08:001:0071, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; 
- скасувати в Державному реєстрі речового права на нерухоме майно реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий № 2121987200:08:001:0071, здійснену 06.11.20220, номер запису 39141210.

Важливі процесуальні рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 10.04.2025 залучено до участі у справі співвідповідачем Іршавську міську раду. 

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним та скасовано рішення 26-ї сесії 7-го скликання Чорнопотіцької сільської ради № 453 від 18.09.2020, яким затверджено протокол постійної комісії від 18.09.2020 року про погодження межі земельної ділянки ОСОБА_1      АДРЕСА_3 та погодження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки.
Скасовано в Державному реєстрі речового права на нерухоме майно рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий № 2121987200:08:001:0071, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,215 га з кадастровим номером 2121987200:08:001:0071, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 та Іршавської міської ради Хустського району на користь ОСОБА_2 1211,20 гривень.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мешко В.М. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та провадження у справі закрити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не враховано того, що згідно наявного у справі додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.02.2025 № НВ-9938930822025 всі проміри між поворотними точками (межовими знаками) земельної ділянки з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022, належної ОСОБА_2 , у повній мірі узгоджуються (співпадають) по суміжній межі із промірами між поворотними точками (межовими знаками) земельної ділянки з кадастровим номером 2121987200:08:001:0071, що належить ОСОБА_3 .. Вказане спростовує доводи позивача та підтверджує відсутність фактичного накладення між ділянками.
Зазначає, що висновок земельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_4 від 28.02.2025 № 1/02-25 – ґрунтувався виключно на технічній документації сторін ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) без урахування офіційних, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі, відомостей щодо обох ділянок (поворотних точок та промірів). Вважає, що такий підхід експерта суперечить принципу пріоритетності офіційних кадастрових даних та викликає обґрунтований сумнів щодо об`єктивності висновку експерта.
Вказує, що місцевий суд задовольнив заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, не зважаючи на те, що позовні вимоги, сформульовані у первинній редакції позову від 14.01.2025, фактично залишилися незмінними.
Посилається на те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною, оскаржуване рішення Чорнопотіцької сільської ради № 453 від 18.09.2020 щодо встановлення межі земельної ділянки ОСОБА_1 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 – є актом індивідуальної дії, стосується лише прав та інтересів ОСОБА_1 , а позивач не довів порушення своїх прав, внаслідок прийняття цього рішення. 

Позиція інших учасників справи
Іршавська міська рада Хустського району подала до апеляційного суду заяви про розгляд справи без участі її представника, в яких одночасно, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі з підстав наведених у пояснені на позовну заяву (а.с. 38-41, 50-53 т. 2).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - залишити без змін. Доводи цього відзиву аналогічні доводам позовної заяви ОСОБА_2 . Зокрема, вказує, що відповідно до розробленої на замовлення відповідачки технічної документації із землеустрою, межа її земельної ділянки не відповідає промірам між поворотними точками у проекті землеустрою на земельну ділянку позивача, тому вважає, що існує накладення між земельними ділянками сторін. Посилається на те, що факт накладення підтверджується висновком експерта судової земельно-технічної експертизи від 02.03.2022 № 499/07-21 у іншій цивільній справі № 301/2585/20, а також висновком земельно-технічної експертизи судового експерта Свериди О.М. від 28.02.2025 № 1/02-25.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та представник Іршавської міської ради в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились судове засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали даної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.
Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки – це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного з землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації (див. правову позицію у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі N 580/168/16-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 514/1571/14, у постанові від 20.03.2019 у справі № 350/67/15, у постанові від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17).
Відповідно до ч. 2 ст. 152 та пункту «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з частинами 1-3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті158 ЗК України).

Фактичні обставини справи

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий № 2121987200:08:001:0022, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, у АДРЕСА_1 , на підставі рішення Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району від 17.07.2017 (а.с. 22 т. 1) 
Право власності на вказану земельну ділянку за позивачем зареєстровано 29.07.2017, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2017 № 93819550 (а.с. 22 т. 1).
Державну реєстрацію такої земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0022 у Державному земельному кадастрі здійснено 03.07.2017 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розробленого ТОВ «Землемір» 13.09.2007, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру від 10.02.2025 № НВ-9938930822025 (а.с. 69-79,115-120 т. 1). 
У додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.02.2025 № НВ-9938930822025 визначено місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0022 в натурі (на місцевості): 
від точки 2 до точки 3 – 6,36 м; 
від точки 3 до точки 4 – 15,48 м; 
від точки 4 до точки 5 – 5,43 м; 
від точки 5 до точки 6 – 8,66 м; 
від точки 6 до точки 7 – 14,68 м; 
від точки 7 до точки 8 – 18,74 м; 
від точки 8 до точки 9 – 22,95 м; 
від точки 9 до точки 10 – 39,15 м; 
від точки 10 до точки 11 – 2,53 м (а.с. 76-77 т. 1).
Саме такі відомості внесені до Державного земельного кадастру, якими визначено площу та межі земельної ділянки – свідчать про формування земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0022.
Відповідач ОСОБА_1 є суміжним землевласником земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0071, площею 0,215 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, у АДРЕСА_1 , на підставі рішення Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району від 21.10.2020 (а.с .26 т. 1). 
Право власності на вказану земельну ділянку за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано 06.11.2020, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2020 (а.с. 26 т. 1).
Для проведення такої державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , крім іншого, було надано відомості з Державного земельного кадастру від 06.11.2020 № 25896852, що свідчать про формування цієї земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0071, визначення її площі, меж та внесення про неї інформації до Державного земельного кадастру (а.с. 26 т. 1).
У технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі, на яку посилався позивач, визначено місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим № 2121987200:08:001:0071 в натурі (на місцевості), зокрема по спільній із позивачем межі: 
від точки від точки 1 до точки 18 - 6,36 м; 
від точки 18 до точки 17 – 15,48 м; 
від точки 17 до точки 16 – 5,43 м; 
від точки 16 до точки 15 – 8,66 м; 
від точки 15 до точки 14 – 14,68 м; 
від точки 14 до точки 13 – 18,74 м; 
від точки 13 до точки 12 – 22,95 м; 
від точки 12 до точки 11 – 39,15 м; 
від точки 11 до точки 10 – 2,53 м (а.с. 24 т. 1). 
Отже, при перевірці наявності розбіжностей, на які посилався ОСОБА_2 у позовній заяві, дослідивши дані у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим № 2121987200:08:001:0071 та офіційні відомості у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022, судовою колегією встановлено, що всі проміри (лінійні розміри) між поворотними точками (межовими знаками) земельної ділянки з кадастровим номером 2121987200:08:001:0071 у повній мірі узгоджуються (співпадають) по суміжній межі із промірами між поворотними точками (межовими знаками) земельної ділянки з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022, що належить ОСОБА_3 .
Такі висновки апеляційного суду підтверджено у дослідницькій частині наданого позивачем висновку земельно-технічної експертизи від 28.02.2025 № 1/02-25, в якій зазначено, що лінійні розміри меж земельної ділянки кадастровий номер 2121987200:08:001:0022 по стороні Б-В, згідно кадастрового плану земельної ділянки, що міститься у додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.07.2017 № НВ-2102053622017 – відповідають розмірам меж суміжної межі земельної ділянки кадастровий номер 2121987200:08:001:0071 згідно Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 (а.с. 153-165).
Дана обставина спростовує доводи позивача, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, та свідчить про безпідставність тверджень позивача з приводу існування накладення між ділянками. 
Зазначення у позовній заяві інших лінійних розмірів (промірів) між межовими знаками (поворотними точками від 5 до 6, від 6 до 7) земельної ділянки позивача ОСОБА_2 з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022 – є безпідставним, оскільки це не відповідає офіційним відомостям у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку позивача, котрі додані позивачем до його позовної заяви (а.с. 21, 76, 117).
При цьому позивач додав до позовної заяви одну титульну сторінку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , для проведення експертизи, згідно висновку експерта від 28.02.2025 № 1/02-25, надав тільки титульний лист Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та план і таблицю координат такої земельної ділянки, всього 2 аркуші.
До матеріалів справи не надано доказів того, що саме такий Проект землеустрою із відповідним планом земельної ділянки (розроблений у 2016 році) було затверджено рішенням органу місцевого самоврядування, враховуючи, що за відомостями у Державному земельному кадастрі Проект землеустрою розроблено 13.09.2007, при цьому лінійні розміри між межовими знаками (поворотними точками від 5 до 6, від 6 до 7), зокрема, зображені експертом у плані земельної ділянки (а.с. 159) суперечать відомостям у Державному земельному кадастрі про лінійні розміри між межовими знаками (поворотними точками від 5 до 6, від 6 до 7) земельної ділянки позивача ОСОБА_2 з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022.
Судова колегія критично оцінює відповіді у висновку експерта від 28.02.2025 № 1/02-25, оскільки, по-перше, представником позивача, на замовлення якого проведено експертизу, були сформульовані питання стосовно місця проходження межі – саме згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 за 2016 рік та доданому разом із ним плану земельної ділянки (всього 2 арк.), який суперечить відомостям у Державному земельному кадастрі про таку земельну ділянку; по-друге, експерту не надано належного повного проекту землеустрою з відомостями про його затвердження органом місцевого самоврядування; по-третє висновки зроблені без урахування офіційних, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі, відомостей про лінійні розміри між межовими знаками земельної ділянки позивача ОСОБА_2 з кадастровим номером 2121987200:08:001:0022.
Апеляційний суд відхиляє безпідставні посилання позивача на висновок експерта судової земельно-технічної експертизи від 02.03.2022 № 499/07-21 у іншій цивільній справі № 301/2585/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, оскільки таким висновком було встановлено, що саме ОСОБА_2 без правових підстав фактично використовував суміжну земельну ділянку ОСОБА_1 площею 2,92 кв.м. (Накладення № 2), безпідставно улаштував огорожу на цій частині земельної ділянки ОСОБА_1 , та крім цього ОСОБА_2 фактично улаштував рубіж на земельній ділянці ОСОБА_1 і площа такого Накладення № 1 складала 5 кв.м. 
При цьому, колегією суддів встановлено, що у вищевказаній цивільній справі № 301/2585/20 ОСОБА_1 зверталася у листопаді 2020 року в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Іршавська міська рада, в якому просила постановити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку ОСОБА_1 , шляхом демонтажу огорожі за рахунок відповідача та привести земельну ділянку в придатний для використання стан.
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 24.10.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки було відмовлено. Вказане рішення суду мотивоване тим, що на час розгляду справи та проведення судової інженерно-технічної експертизи від 18.03.2021 спірна огорожа, яку позивачка просила знести, не існувала та була демонтована (а.с. 225 -227, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107003174).
Оцінюючи обставини справи у сукупності, апеляційний судом встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 , не доведено наявність порушення права, за захистом якого він звернувся до суду, ОСОБА_2 не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, не довів невідповідність лінійних розмірів щодо меж суміжних земельних ділянок сторін, не довів належними та допустимими доказами порушення його права власності (зокрема володіння і користування) земельною ділянкою внаслідок прийняття сільською радою рішення від 18.09.2020 на допоміжній стадії у процедурі приватизації земельної ділянки до моменту набуття права власності ОСОБА_1 .
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Попри те, що позивачем не доведено, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, судова колегія вважає необхідним також зазначити про очевидну неефективність способу захисту обраного позивачем та його представником, враховуючи конкретний зміст заявлених позовних вимог. Зокрема, неефективними вимогами є: визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування від 18.09.2020, прийнятого на допоміжній стадії у процедурі приватизації земельної ділянки до моменту набуття права власності ОСОБА_1 (06.11.2020 на підставі іншого рішення органу місцевого самоврядування від 21.10.2020); не відповідає ефективному способу захисту вимога про скасування кадастрового номеру земельної ділянки відповідача; вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації за права власності; оскільки задоволення таких вимог не призводить до відновлення прав позивача, який на обґрунтування своїх вимог посилається на часткове накладення між суміжними ділянками.
Безпідставним є поєднання у позовній заяві таких неефективних вимог, надаючи їм вигляду негаторного позову про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою, з одночасним заявленням клопотання про поновлення строку позовної давності, адже до негаторного позову позовна давність не застосовується.
Обставини порушення права власності позивача шляхом вчинення йому відповідачем перешкод у володінні й користуванні належною йому земельною ділянкою не підтверджено належними й допустимими доказами та не були зазначені у позовній заяві.
Позовні вимоги про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та вимоги про скасування рішень, записів, державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі – не є необхідними для ефективного відновлення права власності позивача.
Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Підсумовуючи викладене вище, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
У справі, що розглядається апеляційним судом, у контексті обґрунтування позовних вимог існуванням часткового накладення між земельними ділянками за правовстановлюючими документами – належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу, на яку накладається на земельна ділянка, що знаходиться у власності відповідача. Витребування, як належний спосіб захисту, може бути застосовано виключно щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача (див. подібні висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 (пункти 118-120).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 , не доведено наявність порушення права (інтересу), за захистом якого він звернувся до суду, не підтверджено вчинення йому відповідачем перешкод у володінні й користуванні належною йому земельною ділянкою, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення місцевого суду, відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог – слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, тому з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5450,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мешко Віра Миколаївна – задовольнити частково.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року – скасувати, та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , НОМЕР_2 ) 5450,40 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 березня 2026 року. 

Головуюча: 

Судді