ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.02.2026	Справа №910/9939/18	
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк"
до  Компанії "Ворлд ОФ Гольф СА"
про стягнення 43 869,44 євро, що еквівалентно 1 353 925,11 грн.
Суддя Зеленіна Н.І.
Секретар судового засідання Солонюк К.Г.
Представники учасників справи: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий друк" звернулось господарського суду міста Києва з позовом до "ГОЛЬФ ДАЙДЖЕСТ СА" про стягнення 43 869,44 євро, що еквівалентно 1 353 925,11 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки № 7 від 17.02.2017. 
Ухвалою від 06.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9939/18; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; та призначено підготовче засідання на 29.08.2018. 
29.08.2018 від позивача надійшло клопотання про направлення Компанії "ГОЛЬФ ДАЙДЖЕСТ СА" судових документів у порядку Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965.
Ухвалою від 29.08.2018 зупинено провадження у справі № 910/9939/18 до надходження повідомлення про вручення Компанії "ГОЛЬФ ДАЙДЖЕСТ СА" документів або неможливість вручення.
Протокольною ухвалою від 09.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 23.12.2020.
23.12.2020 від позивача надійшла заява, з якої вбачається, що в процесі розгляду справи відповідачем було змінено назву з "Гольф Дайджест СА" ("GOLF DIGEST SA") на "ВОРЛД ОФ ГОЛЬФ СА" (World of Golf SA), також змінено було змінено місце знаходження з Sous Maichreux 20, CH/2800 Delemont, Switzerland на c/o BDO SA Rue de l'Avenir 2, 2800 Delйmont, що підтверджується копією роздруківки з Торгового реєстру кантону Юра (Швейцарія) від 22.12.2020.
Ухвалою суду від 23.12.2020 суд ухвалив замінити назву відповідача у справі з "Гольф Дайджест СА" ("GOLF DIGEST SA") на "ВОРЛД ОФ ГОЛЬФ СА" (World of Golf SA); направити прохання про вручення судових та позасудових документів "ВОРЛД ОФ ГОЛЬФ СА" (World of Golf SA) до Уповноваженого органу країни Швейцарія; зупинити провадження у справі до надходження повідомлення про вручення "ВОРЛД ОФ ГОЛЬФ СА" (World of Golf SA) судових та позасудових документів.
Ухвалою суду від 07.04.2021 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання.
23.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладався.
14.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.
Ухвалою суду від 08.02.2022 клопотання Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) про призначення судової експертизи від 09.12.2021 - задоволено, призначено у справі №910/9939/18 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (02000, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6), зупинено провадження у справі.
12.01.2024 через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли матеріали справи №910/9939/18 разом з повідомленням про неможливість надання висновку експерта від 18.12.2023 №24809/23-32 по справі.
Ухвалою суду від 30.01.2024 поновлено провадження у справі №910/9939/18, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 19.06.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" про призначення повторної судової експертизи від 27.05.2024 - задоволено, призначено у справі №910/9939/18 повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (02000, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6); зупинено провадження у справі.
20.06.2024 через систему Електронний Суд до Господарського суду міста Києва від представника Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) надійшла заява про відвід судді Зеленіної Н.І. від розгляду справи №910/9939/18.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2024 (суддя Зеленіна Н.І.) за наслідками розгляду заяви Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) про відвід судді Зеленіної Н.І. від розгляду справи №910/9939/18 її визнано необґрунтованою та передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).
За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/9939/18, 27.06.2024 визначено суддю Пукаса А.Ю. для розгляду заяви Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) про відвід судді.
Ухвалою суду від 01.07.2024 (суддя Пукас А.Ю.) у задоволенні заяви Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) про відвід судді Зеленіної Н.І. у справі № 910/9939/18 - відмовлено.
Ухвалою суду від 25.08.2025 поновлено провадження у справі №910/9939/18, призначено підготовче засідання на 24.09.2025.
24.09.2025 через систему «Електронний Суд» надійшли додаткові пояснення.
У підготовчому засіданні 24.09.2025 судом зарито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.
Розгляд справи в судовому засіданні відкладався.
У судове засідання 04.02.2026 представники позивача та відповідача прибули.
Представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти позову заперечив.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд
ВСТАНОВИВ:
17.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Друк» (продавець) та «Golf Digest SA», найменування змінено на "ВОРЛД ОФ ГОЛЬФ СА" (World of Golf SA) (покупець) укладено договір поставки №7 (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов`язується поставляти належну йому друковану продукцію у власність покупця відповідно до поданих покупцем та підтверджених продавцем заявок-специфікацій.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що заявка є невід`ємним додатком до договору. В заявці зазначаються технічні характеристики продукції, її асортимент, кількість, вартість, терміни поставки, транспортування і інші необхідні умови.
У кожному окремому випадку вартість і ціна продукції, умови платежів і порядок взаєморозрахунків зазначаються сторонами у відповідній додатковій угоді (п. 2.1. Договору).
Поставка продукції відбувається на умовах СРТ-Інкотермс-2010 автомобільним транспортом, якщо інше не зазначено в заявці. Продавець вважається таким, що виконав зобов`язання по поставці продукції в момент відвантаження продукції вантажоперевізнику, що засвідчується товарно-транспортною декларацією (CMR). Терміни, місце відвантаження та місце доставки продукції визначаються в заявці (п. 4.1., 4.2. Договору).
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов до висновку, що цей правочин за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Судом встановлено, що між сторонами укладались додаткові угоди для деталізації умов поставок.
Судом встановлено, що найменування компанії Golf Digest SA було 06.03.2017 змінено на World of Golf SA.
Позовні вимоги позивача обґрунтовуються тим, що на виконання положень Договору поставки №7 від 17.02.2017р., укладеного між Golf Digest SA та ТОВ «Новий друк», останнє відповідно до: Додаткової угоди №13 від 19.02.2018р. на суму 9 600 євро; Додаткової угоди №14 від 20.03.2018р. на суму 10 600 євро; Додаткової угоди №15 від 17.04.2018р. на суму 10 600 євро; Додаткової угоди №16 від 21.05.2018р. на суму 10 650 євро, позивачем було поставлено на відповідачу продукції на загальну суму 41 450,00 євро, яка всупереч умовам Договору не була сплачена відповідачем. Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1790,71 євро та 12% річних у розмірі 628,73 євро.
Позивачем до позову долучені копії Додаткової угоди №13 від 19.02.2018р. на суму поставки 9 600 євро, вид продукції - журнал «Golf Digest»; Додаткової угоди №14 від 20.03.2018р. на суму поставки 10 600 євро, вид продукції - журнал «Golf Digest»; Додаткової угоди №15 від 17.04.2018р. на суму 10 600 євро, вид продукції - журнал «Golf Digest»; Додаткової угоди №16 від 21.05.2018р. на суму 10 650 євро.
Також до позову долучені копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №001715, №001713, №549668, № 001717 та митних декларацій.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивачем було надано очевидно підроблені докази, оскільки останні сторінки кожної додаткової угоди №13-16 є ідентичними і були створені з одного зразка, імовірно з останнього аркуша додаткової угоди №11. При цьому, додаткові угоди, невиконанням яких обгрунтовано позов, підписано не Генрі Трулле як президентом компанії, а іншою невідомою особою.
Крім того, відповідач вказує, що вантаж згідно з наданими міжнародними товарно-транспортними накладними було отримано Geodis BMPresse, що не був визначеним отримувачем за договором.
Позивач у відповідь на відзив зазначив про поспішність підготовки документів при поданні позовної заяви та вказав на ідентичність поданих ним других аркушів спірних додаткових угод, що, вчинено з необачності та не є підробленням документів. Також до відповіді на відзив позивачем долучено належним чином засвідчені правильні, за твердженням позивача, редакції текстів додаткових угод.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Щодо підсудності даної справи Господарському суду міста Києва.
Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом зокрема у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
Пунктом 10.1 розділу 9 Договору визначено, що якщо сторони не досягнуть згоди спір вирішується в Господарському суді міста Києва. При цьому буде використовуватись матеріальне і процесуальне право України.
За наведених обставин, дана справа підсудна Господарському суду міста Києва.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як встановлено судом, предметом спору є стягнення заборгованості на підставі додаткових угод які, як стверджує відповідач, були підписані не Генрі Трулле як президентом компанії, а іншою невідомою особою, з огляду на що судом було двічі призначено судову експертизу.
Так, ухвалою суду від 08.02.2022 клопотання Компанії "Ворлд Оф Гольф СА" (World of Golf SA) про призначення судової експертизи від 09.12.2021 - задоволено, призначено у справі №910/9939/18 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (02000, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 6).
Разом з тим, 12.01.2024 через відділ діловодства суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли матеріали справи №910/9939/18 разом з повідомленням про неможливість надання висновку експерта від 18.12.2023 №24809/23-32 по справі.
Ухвалою суду від 19.06.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" про призначення повторної судової експертизи від 27.05.2024 - задоволено, призначено у справі №910/9939/18 повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експертизи поставлено такі питання:
Чи виконано підпис від імені Генрі Трулле (Henry Trouillet) на другій сторінці Додаткової угоди №15 від 17.04.2018 та на другій сторінці додаткової угоди №16 від 21.05.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017, Генрі Трулле (Henry Trouillet) чи іншою особою?
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 04.08.2025 №8759/24-32 встановити, чи виконані підписи від імені Генрі Трулле, що містяться ліворуч друкованого тексту «Генрі Трулле» та «Henry Trouillet» на другій сторінці Додаткової угоди №15 від 17.04.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017 та ліворуч друкованого тексту «Генрі Трулле» та «Henry Trouillet» на другій сторінці Додаткової угоди №16 від 21.05.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017 не виявилось можливим.
При цьому, в дослідницькій частині висновку судовий експерт зазначила, що при порівнянні досліджуваних підписів з усіма наданими зразками підпису Генрі Трулле (Henry Trouillet) було виявлено збіжності транскрипції, темпу письма, нахилу, настиску, розміру форми та напрямку лінії основи підписів тощо.
Разом з тим, експерт вказала, що при порівнянні досліджуваних підписів з наданими зразками підпису Генрі Трулле (Henry Trouillet) були встановлені розбіжності розстановки (у зразках більша в початковій частині), розгону (у зразках більший), а також окремих почеркових ознак. При цьому, експертом зазначено, що оцінити походження вказаних розбіжностей (виконання підпису іншою особою або внаслідок природної варіаційності підписного почерку чи наявності зміни ознак власного підписного почерку) експерт не зміг через простоту будови елементів підписів.
Разом із тим, експерт наголосила на тому, що за наявності таких розбіжностей, певні встановлені збіжності не дають підстав не тільки для категоричного, але навіть імовірного позитивного висновку про тотожність.
За змістом ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).
Оцінюючи Висновок експерта, суд вважає, що зазначений висновок містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи. У той же час, висновок складений експертом Чередниченко О.С., яка попереджена про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 384, 385 КК України. Відтак, висновок експерта 8759/24-32 приймається судом як належний та допустимий доказ.
Суд також враховує наявний у справі висновок експерта №82/21 за результатами проведення технічної експертизи документів, складений атестованим експертом Сукмановою Т.О., відповідно до якого другі аркуші кожної з наданих копій Додаткової угоди №13 від 19.02.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017, Додаткової угоди №14 від 20.03.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017, Додаткової угоди №15 від 17.04.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017, Додаткової угоди №16 від 21.05.2018 до договору поставки №7 від 17.02.2017 між ТОВ «Новий Друк» та Golf Digest SA, є повними копіями одного і того ж аркушу документу із відповідним текстом та реквізитами, що міститься в розділі реквізитів сторін (підписами від імені представників продавця і покупця із відповідними відтисками печаток), які потім завірялися.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Таку правову позицію висловив Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.
Встановлені судом обставини в сукупності, зокрема надання позивачем з необачності, як він зазначив, неправильних копій додаткових угод, заперечення відповідача щодо факту їх укладення, а також ті, що стосуються досліджень зразків підписів судовим експертом, стосовно наявності суттєвих розбіжностей, які виключають можливість стверджувати про тотожність дійсних підписів Генрі Трулле (Henry Trouillet) та тих, що виконані від його імені на відповідних додаткових угодах, призводить до необхідності застосування судом такого стандарту доказування, як вірогідність доказів.
Зокрема, суд доходить висновку, що обставини, повідомлені позивачем, скоріше не мали місця, аніж мали, а тому позиція відповідача, урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішою, ніж протилежна.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Суд зазначає, що у разі недосягнення згоди з усіх істотних умов договір прямо не створює жодних правових наслідків, оскільки він розглядається як такий, що не відбувся.
Оскільки за умовами основного Договору у кожному окремому випадку вартість і ціна продукції, умови платежів і порядок взаєморозрахунків зазначаються сторонами у відповідній додатковій угоді (п. 2.1. Договору), то в разі непідписання додаткової угоди до такого договору відповідною уповноваженою особою, така додаткова угода не створюватиме правових наслідків як правочин, що не відбувся.
В той же час, суд зазначає, що факт неукладеності договору як підстави для виникнення прав та обов`язків не має значення, якщо між сторонами фактично існували господарські відносини, які слід кваліфікувати за відповідними нормами цивільного та господарського законодавства.
Досліджуючи подані сторонами докази на предмет існування фактичних господарських відносин з поставки спірного товару, суд наголошує на тому, що відповідно до поданих позивачем 23.06.2021 копій міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №001715 , №001713, №549668, № 001717, які, за твердженням позивача, підтверджують факт поставки товару відповідачу, вбачається, що вантаж за вказаними накладними одержала компанія Geodis BMPress.
Оскільки за нормами цивільного законодавства про купівлю-продажу (поставку) обов`язок з оплати вартості товару покладено саме на особу, що такий товар прийняла (покупець), враховуючи, що в даному спорі позов заявлено до відповідача як покупця, для доведення фактичних господарських відносин між відповідачем та позивачем, останньому слід довести наявність відповідної домовленості сторін щодо спірних поставок саме на адресу компанії Geodis BMPress.
Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач взяв на себе зобов`язання щодо оплати вартості товару, отриманого іншою особою, а також, що відповідач погоджував особу-отримувача товару, як і, власне, не доведено що відповідач здійснював замовлення товару - за заявками, як це передбачено п. 1.2., 4.2. Договору.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування у відповідача зобов`язання з оплати, з огляду на що позов в частині стягнення основного боргу, а також в частині похідних вимог про стягнення пені та 12% річних не підлягає задоволенню. При цьому, суд не досліджує розрахунок пені та відсотків річних на предмет правильності з огляду на недоведеність такої підстави як прострочення виконання основного зобов`язання.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий друк" до Компанії "Ворлд ОФ Гольф СА" про стягнення 43 869,44 євро, що еквівалентно 1 353 925,11 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.02.2026

Суддя Н.І. Зеленіна