ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа № 380/23868/24  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» (далі – позивач, ТОВ «ДИСКОНТКЮ») пред`явило позов до Львівської митниці (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів: UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024; UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024; UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024; UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ввіз на митну територію України товар із визначенням митної вартості товару за першим методом - ціною договору, однак митний орган прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів. Стверджує, що для митного оформлення надав всі документи, які підтверджують заявлену митну вартість імпортованого товару. Звертає увагу, що відповідач не визначив та не повідомив позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які б свідчили про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості. З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цим позовом.
02.12.2024 ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків.
На виконання вимог цієї ухвали 18.12.2024 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано переклад документів, долучених до позовної заяви, викладених іноземною мовою.
Ухвалою судді від 24.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
07.01.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар за кожною поданою митною декларацією, зокрема: поставки товару здійснювалися на підставі контрактів між ТОВ «Дисконткю» та його контрагентами. В контрактах відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання його від імені контрагентів, хоч у контрактах передбачено, що будь-які зміни та доповнення до контрактів дійсні за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін; відповідно до умов контрактів продавець постачає товар партіями на підставі замовлень покупця, які до митного оформлення декларантом не надано; згідно умовами контрактів найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару узгоджується сторонами на кожну партію та визначається у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. За аналізом положень контрактів, такими не передбачений порядок погодження проформи-інвойсу, однак враховуючи, що така проформа-інвойс є невід`ємною частиною контрактів, та за умовами контрактів підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надані до митного оформлення копії проформ-інвойсів підписані лише стороною продавця та не підписані стороною покупця, а відтак такі не є погодженими, а тому не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракти та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною; для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону №1591-ІХ та постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка-кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту; для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано рахунки-фактури, відповідно до яких загальна вартість організації транспортно-експедиторських послуг складає 5200 доларів США з терміном оплати 1 день. Однак, з урахуванням встановленого терміну оплати декларантом не надано банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиторських послуг відповідно до виставлених рахунків-фактур; у гр. «країна призначення» митних декларацій країни експорту вказано POLAND, що суперечить умовам зовнішньоекономічніх операцій; у митних деклараціях подані заявки-замовлення на перевезення, які містять посилання на договори, які до митного оформлення не подані. Отже, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень ч. 21 ст. 58 МК України.
Стверджує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, у тому числі обрано метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган був позбавлений можливості перевірити достовірність заявленої митної вартості, що стало підставою для її невизнання.
З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
14.01.2025 позивач подав заяву про стягнення з відповідача судових витрат на здійснення перекладу документів.
17.01.2025 відповідач подав заперечення щодо понесених судових витрат у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ТОВ «ДИСКОНТКЮ» зареєстровано як юридична особа 26.05.2023. Основним видом економічної діяльності за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля (46.90).
Між ТОВ «ДИСКОНТКЮ» (покупцем) та іноземними компаніями (продавцями) укладені зовнішньоекономічні контракти, а саме: з компанією «ZHEJIANG HENGMAI LEISURE PRODUCTS CO., LTD» зовнішньоекономічний контракт № 233190 від 23.10.2023, з компанією «ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCTS CO., LTD» зовнішньоекономічний контракт №DQ1123 від 14.11.2023, з компанією «Qingtian Dacheng Leisure Chair Co. Ltd.» зовнішньоекономічний контракт № DS20231115 від 15.11.2023, з компанією «Bazhou Linyao Furniture Со., LTD» зовнішньоекономічний контракт № PI230711 від 07.11.2023. 
Для митного оформлення товару, придбаного на умовах вищевказаних контрактів, за кожною поставкою позивач подав митному органу такі електронні митні декларації.
За Контрактом № 23J190 від 23.10.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UА209170049573U4 від 17.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31, а саме: товар №1: меблі металеві – багатоцільовий складаний стіл для активного відпочинку в приміщенні та на вулиці: SN-F180-2-620 шт.; SN-F180-2-166 шт.; SN-F244-1-100 шт., товар № 2: меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті: лавка складана для активного відпочинку в приміщенні та на вулиці: Арт. SN-D183-2-200 шт., Арт. SN-D183-2-100 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) № б/н від 11.04.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №SN-23J194-3 від 24.10.2023;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №SN-23J194-3 від 11.04.2024;
коносамент (Bill of lading) №DK24040555CNNGBPLGDNFD від 19.04.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA7KJМЈ960003 від 17.04.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №171 від 27.10.2023; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №401 від 15.05.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №068 від 14.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1848-ІСТ від 13.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №23J190 від 23.10.2024; 
заявку-замовлення на перевезення №068 від 12.06.2024;
договір транспортного експедирування № S/2023 від 07.06.2023;
копію митної декларації країни відправлення №310120240518628878 від 16.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 17.06.2024 надіслав повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду митної декларації та поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/001976 від 17.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA209170050047U0 від 17.06.2024, у якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
За контрактом №DSQ1123 від 14.11.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UA209170050109U7 від 18.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31, а саме: меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті: крісло штабелер: FC1064К-2 СНАІR - 1800 шт.; FC1064K-4 CHAIR - 1200 шт.; FC1064K-6 CHAIR - 348 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) №б/н від 11.04.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №DSQ120123-3 від 01.12.2023;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DSQ120123-3 від 11.04.2024; 
коносамент (Bill of lading) №XM240400065 від 19.04.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA2M51R960010 від 29.05.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №264 від 04.12.2023; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №405 від 22.05.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №105 від 17.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2406183 від 17.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DSQ1123 від 14.11.2023; 
договір-заявку №05.01/2024 від 17.06.2024;
заявку №DQI20123-3 до договору транспортного експедирування №3107/23-01 від 31.07.2023;
копію митної декларації країни відправлення №310120240518629742 від 15.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 18.06.2024 надіслав повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду митної декларації та поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/001986 від 18.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
3 метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA209170050280U9 від 18.06.2024, у якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
За контрактом №DC20231115 від 15.11.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UА209170050450U0 від 19.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31, а саме: крісло-шезлонг на металевому каркасі з поліестеровим та ПВХ покриттям, в комплекті з підголовником та підстаканником 1010 шт. (по 2 шт: в 1 упаковці, різних кольорів) Арт. DCZD01 ZERO GRAVITY CHAIR 1000 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) №б/н від 14.04.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №DS20230111601-3 від 16.11.2023;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DS20230111601-3 від 14.04.2024; 
коносамент (Bill of lading) №QN24040203 від 29.04.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C700002126/00347 від 07.06.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №245 від 27.11.2023; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №413 від 04.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №29 від 18.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG170624028 від 17.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DC20231115 від 15.11.2023; 
договір (контракт) про перевезення №18/08/23 від 18.08.2023;
договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023;
копію митної декларації країни відправлення №310120240518526470 від 23.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 19.06.2024 надіслав декларанту повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду митної декларації та поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002005 від 19.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
З метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA209170050696U7 від 19.06.2024, в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
За Контрактом №PI230711 від 07.11.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UA209170051110U3 від 21.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31, а саме: товар №1: меблі для сидіння крісла, з оббивкою з тканини (екошкіра), з металевим каркасом, що обертаються з регульованою висотою - 748 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) №6/н від 23.04.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №P1230120 від 17.01.2024;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №PI230120 від 23.04.2024; 
коносамент (Bill of lading) №278417826 від 24.04.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C4403-2659/00275 від 30.05.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №311 від 18.01.2024; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №402 від 16.05.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №150 від 17.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG200624001 від 20.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №PI230711 від 07.11.2023; 
договір (контракт) про перевезення №1 від 04.01.2024;
договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023;
копію митної декларації країни відправлення №021720240000086430 від 16.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 21.06.2024 надіслав декларанту повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002016 від 21.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
3 метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA209170051427U3 від 21.06.2024, в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
За Контрактом №PI230711 від 07.11.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UA209170051198U2 від 21.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, а саме: товар №1: меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті крісло штабелер ГС1064K-6 CHAIR 252 шт. товар №2: меблі металеві багатоцільовий стіл для приміщення та відпочинку на вулиці: 160 TABLE 500 шт.; 160BL TABLE 452 шт.; 190 TABLE – 200 шт.; FT12070 TABLE 400 шт.; FT12071 TABLE 100 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) №6/н від 11.04.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №DSQ120123-1 від 01.12.2024;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DSQ120123-1 від 11.04.2024; 
коносамент (Bill of lading) №UTRUST24040873 від 29.04.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA2M51R960011 від 29.05.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №262 від 04.12.2023; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №407 від 22.05.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №149 від 17.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги №TG180624010 від 18.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DSQ1123 від 14.11.2023;
договір (контракт) про перевезення №1 від 04.01.2024;
договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023;
копію митної декларації країни відправлення №292020240000103304 від 22.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 21.06.2024 надіслав декларанту повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду митної декларації та поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002018 від 21.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
3 метою випуску товару у вільний обіг на території України позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA20917005145608 від 21.06.2024, у якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
За Контрактом №DC20231115 від 15.11.2023 позивач подав електронну митну декларацію №24UA209170052919U7 від 27.06.2024, відповідно до якої до митного оформлення заявлено товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31, а саме: крісло-шезлонг на металевому каркасі з поліестеровим та ПВХ покриттям, в комплекті з підголовником та підстаканником 1010 шт. (по 2 шт. в 1 упаковці, різних кольорів) Арт. DC2D01 ZERO GRAVITY CHAIR 1000 шт.
Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:
пакувальний лист (Packing list) №6/н від 04.05.2024;
рахунок-проформу (Proforma invoice) №DC20230111601-4 від 16.11.2023;
рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DC20230111601-4 від 04.05.2024; 
коносамент (Bill of lading) №QN24040398 від 07.06.2024;
сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C700002126/00348 від 07.06.2024;
банківський платіжний документ, що стосується товару №253 від 28.11.2023; 
банківський платіжний документ, що стосується товару №414 від 04.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №31 від 26.06.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG260624002 від 26.06.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DS20231115 від 15.11.2023; 
договір (контракт) про перевезення №18/08/23 від 18.08.2023;
договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023;
копію митної декларації країни відправлення №310120240518415106 від 29.04.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів відповідач 27.06.2024 надіслав декларанту повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У відповідь на вимогу контролюючого органу позивач надав додаткові документи, а саме: прайс лист; Інтернет пропозицію з порівнянням цін та просив визнати митну вартість згідно поданих документів.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024, яким скоригував митну вартість та надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002068 від 27.06.2024, у якій повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.
3 метою випуску товару у вільний обіг на території України, позивач (декларант) для завершення митного оформлення подав митну декларацію №24UA20917005306105 від 27.06.2024, в якій вказав вартість товарів відповідно до рішення про коригування митної вартості товару.
Не погоджуючись з рішеннями про коригування митної вартості товару, позивач пред`явив цей позов.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За дефініціями, закріпленими у п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Приписами ст. 49, 50 МК України унормовано, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
За змістом ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положеннями ст. 53 МК України закріплений перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
За правилами ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу наведених норм вбачається, що приписи ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Ця норма кореспондується з приписами ст. 318 МК України, якою регламентовано, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Частиною 3 ст. 53 МК України унормовано, що на декларанта або уповноважену ним особу покладається обов`язок на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч. 4 ст. 53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За правилами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).
За правилами ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч. 2 ст. 55 МК України).
Статтею 57 МК України визначено методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 МК України.
Крім того, ч. 1 ст. 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Частиною 2 цієї норми передбачено, коли такий метод не застосовується, зокрема, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання ч. 4 і 5 ст. 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями ст. 64 МК України.
За змістом ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Системний аналіз наведених нормативних приписів дає змогу виснувати, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. 
Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Заразом у розумінні наведених нормативних приписів сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість. 
У разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості судом підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
Спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом - за ціною договору (контракту).
Щодо прийнятих оскаржуваних актів індивідуальної дії суд звертає увагу на таке.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UА209170049573U4 від 17.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) № б/н від 11.04.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №S-23J194-3 від 24.10.2023; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №SN-23J194-3 від 11.04.2024; коносамент (Bill of lading) №DK24040555CNNGBPLGDNFD від 19.04.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA7KJМЈ960003 від 17.04.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №171 від 27.10.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №401 від 15.05.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №068 від 14.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №1848-ІСТ від 13.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №23/190 від 23.10.2024; заявку-замовлення на перевезення №068 від 12.06.2024; договір транспортного експедирування №5/2023 від 07.06.2023; копію митної декларації країни відправлення №310120240518628878 від 16.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 23.10.2023 № 23J190 (далі - Контракт), укладеного між компанією ZHEJIANG HENGMAI LEISURE PRODUCTS CO., LTD, CHINA (Продавець) та ТОВ «Дисконткю», Україна в особі директора Юрківа Володимира Миколайовича (Покупець). В Контракті відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання його від імені компанії ZHEJIANG HENGMAI LEISURE PRODUCTS CO., LTD, CHINA, проте п.10 Контракту передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту дійсні за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту (від 23.10.2023 № 23J190) найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень Контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № SN-23J194-3 від 24.10.2023 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 27.10.2023 № 171 та від 15.05.2024 № 401, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону №1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка-кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано рахунок-фактуру від 13.06.2024 №1848-ICT, відповідно до якого загальна вартість організації транспортно-експедиторських послуг складає 5200 доларів США з терміном оплати 1 день. Однак, з урахування встановленого терміну оплати декларантом не надано, визначених пунктом 3.1 договору транспортного експедирування № S/2023 від 07.06.2023, банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиторських послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури;
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту № 310120240518628878 від 16.04.2024 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції;
- у графі 44 МД під кодом « 4301» подана заявка-замовлення на перевезення від 12.06.2024 №068, яка містить посилання на договір від 27.08.23 №127/08/23, який до митного оформлення не поданий.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UA209170050109U7 від 18.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) №б/н від 11.04.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №DSQ120123-3 від 01.12.2023; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DSQ120123-3 від 11.04.2024; коносамент (Bill of lading) №XM240400065 від 19.04.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA2M51R960010 від 29.05.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №264 від 04.12.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №405 від 22.05.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №105 від 17.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2406183 від 17.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DSQ1123 від 14.11.2023; договір-заявку №05.01/2024 від 17.06.2024; заявку №DQ120123-3 до договору транспортного експедирування №3107/23-01 від 31.07.2023; копію митної декларації країни відправлення №310120240518629742 від 15.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 14.11.2023 № DSQ1123 (далі – Контракт), укладеного між компанією ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCT CO., LTD (постачальник) та ТОВ «ДИСКОНТКЮ» в особі директора Юрківа Володимира Миколайовича (покупець). Слід відмітити, що в Контракті відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання його від імені компанії ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCT CO., LTD, проте п.10 Контракту передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту дійсні за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № DSQ120123-3 від 01.12.2023 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 264 від 04.12.2023, № 405 від 22.05.2024, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту від 15.04.2024 №310120240518629742 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції;
- у графі 44 МД під кодом « 4301» подана заявка-замовлення на перевезення від 25.03.2024 № DSQ120123-3, яка містить посилання на договір від 31.07.23 №3107/23-01, який до митного оформлення не поданий.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UА209170050450U0 від 19.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) №б/н від 14.04.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №DS20230111601-3 від 16.11.2023; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DS20230111601-3 від 14.04.2024; коносамент (Bill of lading) №QN24040203 від 29.04.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C700002126/00347 від 07.06.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №245 від 27.11.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №413 від 04.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №29 від 18.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG170624028 від 17.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DS20231115 від 15.11.2023; договір (контракт) про перевезення №18/08/23 від 18.08.2023; договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023; копію митної декларації країни відправлення №310120240518526470 від 23.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 15.11.2023 № DC20231115 (далі – Контракт), укладеного у м. Львів, Україна, між компанією Qingtian Dacheng Leisure Chair CO., LTD, China (постачальник) та ТОВ «ДИСКОНТКЮ» в особі директора Юрківа Володимира Михайловича (покупець). Слід відмітити, що ні в преамбулі Контракту, ні в реквізитах такого відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання контракту від імені компанії Qingtian Dacheng Leisure Chair CO., LTD. Частиною 1 ст. 6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладення договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладення договору (контракту). Однак, перевірити здатність на укладення договору сторони продавця, із наданих документів, є неможливим. Необхідність наявності такої уповноваженої особи підтверджується також і п.10 Контракту, яким передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту здійснені за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту (DC20231115 від 15.11.2023) найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № DC20230111601-3 від 16.11.2023 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 245 від 27.11.2023, № 413 від 04.06.2024, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону №1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано заявку від 28.03.2024 №2375 до договору від 21.06.2023 №21.06.2023/1175 ОД, в якій передбачена передоплата за надані послуги. Проте декларантом не подано жодних банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за такі послуги;
- наданими документами не підтверджено та декларантом не враховані додаткові витрати на надання брокерських послух за межами території України щодо оформлення транзитної декларації Т1 по території Євросоюзу, які необхідно враховувати відповідно до пп. а) п. 1 ч. 10 ст.58 МК України. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UA209170051110U3 від 21.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) №6/н від 23.04.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №P1230120 від 17.01.2024; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №PI230120 від 23.04.2024; коносамент (Bill of lading) №278417826 від 24.04.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C4403-2659/00275 від 30.05.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №311 від 18.01.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №402 від 16.05.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №150 від 17.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG200624001 від 20.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №PI230711 від 07.11.2023; договір (контракт) про перевезення №1 від 04.01.2024; договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023; копію митної декларації країни відправлення №021720240000086430 від 16.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 07.11.2023 за № PI230711 (далі – Контракт), укладеного між компанією Bazhou Linyao Furhiture Co., LTD (постачальник) та ТОВ «ДИСКОНТКЮ» в особі директора Юрківа Володимира Миколайовича (покупець). Слід відмітити, що в Контракті відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання його від імені компанії Bazhou Linyao Furhiture Co., LTD, проте п.10 Контракту передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту здійснені за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту (PI230711 від 07.11.2023) найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що Проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № PI230120 від 17.01.2024 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 311 від 18.01.2024, № 402 від 16.05.2024, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- наданими документами не підтверджено та декларантом не враховані додаткові витрати на надання брокерських послух за межами території України щодо оформлення транзитної декларації Т1 по території Євросоюзу, які необхідно враховувати відповідно до пп. а) п. 1 ч. 10 ст.58 МК України. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну;
- для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано заявку від 25.03.2024 №2376 до договору від 21.06.2023 №21.06.2023/1175 ОД, в якій передбачена передоплата за надані послуги. Проте декларантом не подано жодних банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за такі послуги;
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту № 310120240518628878 від 16.04.2024 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UA209170051198U2 від 21.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) №6/н від 11.04.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №DSQ120123-1 від 01.12.2024; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DSQ120123-1 від 11.04.2024; коносамент (Bill of lading) №UTRUST24040873 від 29.04.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №C24MA2M51R960011 від 29.05.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №262 від 04.12.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №407 від 22.05.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №149 від 17.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги №TG180624010 від 18.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DSQ1123 від 14.11.2023; договір (контракт) про перевезення №1 від 04.01.2024; договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023; копію митної декларації країни відправлення №292020240000103304 від 22.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 14.11.2023 за №DSQ1123 (далі – Контракт), укладеного між компанією ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCT CO., LTD (постачальник) та ТОВ «ДИСКОНТКЮ» в особі директора Юрківа Володимира Миколайовича (покупець). Слід відмітити, що в Контракті відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання його від імені компанії ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCT CO., LTD, проте п.10 Контракту передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту здійснені за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту (від 14.11.2023 за № DSQ1123), найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № DSQ120123-1 від 01.12.2023 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у повному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 262 від 04.12.2023, № 407 від 22.05.2024, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону № 1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- у гр. «країна призначення» митної декларації країни експорту від 22.05.2024 №292020240000103304 вказано POLAND, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції;
- для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано заявку від 25.03.2024 №2376 до договору від 21.06.2023 №21.06.2023/1175 ОД, в якій передбачена передоплата за надані послуги. Проте декларантом не подано жодних банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за такі послуги.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом з митною декларацією №24UA209170052919U7 від 27.06.2024 надав митному органу документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, зокрема: пакувальний лист (Packing list) №6/н від 04.05.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) №DC20230111601-4 від 16.11.2023; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №DC20230111601-4 від 04.05.2024; коносамент (Bill of lading) №QN24040398 від 07.06.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C700002126/00348 від 07.06.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару №253 від 28.11.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №414 від 04.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №31 від 26.06.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №TG260624002 від 26.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №DS20231115 від 15.11.2023; договір (контракт) про перевезення №18/08/23 від 18.08.2023; договір транспортного експедирування №21.06.2023/1175 від 21.06.2023; копію митної декларації країни відправлення №310120240518415106 від 29.04.2024.
За результатами розгляду поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом виявлено розбіжності у поданих документах щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме:
- поставка товару здійснюється на підставі контракту від 15.11.23 № DC20231115 (далі – Контракт), укладеного у м. Львів, Україна, між компанією Qingtian Dacheng Leisure Chair CO., LTD, China (постачальник) та ТОВ «ДИСКОНТКЮ» в особі директора Юрківа Володимира Миколайовича (покупець). Слід відмітити, що ні в преамбулі Контракту, ні в реквізитах такого відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання контракту від імені компанії Qingtian Dacheng Leisure Chair CO., LTD. Частиною 1 ст. 6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладення договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладення договору (контракту). Однак, перевірити здатність на укладення договору сторони продавця, із наданих документів, є неможливим. Необхідність наявності такої уповноваженої особи підтверджується також і п.10 Контракту, яким передбачено, що будь-які зміни та доповнення до Контракту здійснені за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін;
- відповідно до п 1.2 Контракту Продавець постачає товар партіями на підставі замовлень Покупця, які до митного оформлення декларантом не надано;
- згідно з п. 1.3. Контракту (DC20231115 від 15.11.2023) найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю Товару узгоджується Сторонами на кожну партію та визначається у проформі-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. За аналізом положень контракту, таким не передбачений порядок погодження проформи-інвойс, однак враховуючи, що така проформа-інвойс являється невід`ємною частиною контракту, та за умовами контракту підтверджує погодження сторін щодо істотних умов, то розуміється, що проформа-інвойс погоджується сторонами шляхом її безпосереднього підписання. Надана до митного оформлення копія проформи-інвойс № DC20230111601-4 від 16.11.2023 підписана лише стороною продавцем та не підписана стороною покупця, а відтак така не вважається погодженою, що в свою чергу такий документ не підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також за даних обставин слід вважати, що декларантом не у певному обсязі надано контракт та усі додатки до такого, які є його невід`ємною частиною;
- для підтвердження оплати за оцінювані товари надано платіжні інструкції в іноземній валюті № 253 від 28.11.2023, № 414 від 04.06.2024, які не можуть бути взяті до уваги як банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, оскільки не відповідають вимогам Закону №1591-ІХ та Постанови № 216, не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту;
- для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано заявку від 15.04.2024 №2396 до договору від 21.06.2023 №21.06.2023/1175 ОД, в якій передбачена передоплата за надані послуги. Проте декларантом не подано жодних банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за такі послуги;
- наданими документами не підтверджено та декларантом не враховані додаткові витрати на надання брокерських послух за межами території України щодо оформлення транзитної декларації Т1 по території Євросоюзу, які необхідно враховувати відповідно до пп. а) п. 1 ч. 10 ст.58 МК України. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну.
Аналіз наведених вище документів дає змогу виснувати, що позивач до митного оформлення надав передбачені ст. 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару. Водночас відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірних товарів, оскільки надані документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваних актах індивідуальної дії відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 та 3 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку зауваженням, зазначеним відповідачем в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, суд зазначає таке.
Стосовно тверджень відповідача про відсутність відомостей про осіб, уповноважених на укладання та підписання контрактів від імені компаній ZHEJIANG SAMS LEISURE PRODUCT CO., LTD, Qingtian Dacheng Leisure Chair CO., LTD, Bazhou Linyao Furhiture Co., LTD.
За змістом ст. 1 Закону України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Приписами ст. 6 Закону № 959-XII унормовано, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону.
Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Суд зазначає, що на законодавчому рівні не визначено форми зовнішньоекономічних договорів (контрактів). Положення про форму зовнішньоекономічних договорів було затверджено наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №201 від 06.09.2001, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства №1275 від 06.07.2020.
Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.
Жодних доказів про те, що розглядувані зовнішньоекономічні договори (контракти) визнано недійсними у судовому порядку відповідачем не надано.
У суду відсутні сумніви в реальності укладених договорів чи обставини того, що спірні поставки здійснювалися не на виконання контрактів від 23.10.2023 № 23J190, від 14.11.2023 № DSQ1123, від 15.11.2023 № DC20231115, від 07.11.2023 № PI230711.
Документи, які підтверджують повноваження особи представляти компанію, не визначені ч. 2 та 3 ст.53 МК України як такі, що обґрунтовують заявлену митну вартість та повинні безумовно чи на вимогу митного органу подаватися до митного контролю. 
Водночас митний орган не обґрунтовує, яким чином відсутність формальних реквізитів підписанта ЗЕД може впливати на митну вартість фактично імпортованих позивачем товарів.
Відтак, твердження відповідача про відсутність відомостей про осіб, уповноважених на укладання та підписання від імені продавця зовнішньоекономічних договорів, як підставу для винесення рішень про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими.
Щодо суджень відповідача про відсутність замовлень покупця, суд зазначає, що замовлення (заявка) до Контракту не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, оскільки у замовленні може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, який замовляє позивач. 
Статтею 53 МК України визначений перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед такого переліку відсутні заявки (замовлення) чи будь-яких інших попередніх документів. Водночас згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. 
Суд звертає увагу, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) замовлення до зовнішньоекономічного контракту. 
Самі по собі замовлення не мають жодного значення для числових визначень митної вартості, оскільки судом встановлено, що спірні поставки товарів здійснювалися на підставі проформ-інвойсів, які фактично і виконували роль замовлення та підтверджують заявлену митну вартість.
Оскільки під час митного оформлення декларантом надано митному органу рахунки-проформи, рахунки-фактури та банківські платіжні документи, що підтверджують числове значення вартості оцінюваних товарів, то відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, були надані. 
За наведеного, суд вважає, що описане відповідачем зауваження жодним чином не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості.
Стосовно доводів відповідач про те, що надані до митного оформлення проформи-інвойси № SN-23J194-3 від 24.10.2023, № DSQ120123-3 від 01.12.2023, № DC20230111601-3 від 16.11.2023, № PI230120 від 17.01.2024, № DSQ120123-1 від 01.12.2023, № DC20230111601-4 від 16.11.2023 підписані лише стороною продавця та не містять підпису покупця, а відтак не можуть вважатися узгодженими та такими, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Суд встановив, що п.1.3 Контрактів від 23.10.2023 № 23J190, від 14.11.2023 №DSQ1123, від 15.11.2023 № DC20231115, від 07.11.2023 № PI230711 передбачено, що найменування, асортимент, кількість та ціна за одиницю товару узгоджуються Сторонами на кожну партію та визначаються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. 
Зі змісту положень контрактів випливає, що порядок погодження проформи-інвойсу сторонами прямо не визначений, проте враховуючи, що така проформа є невід`ємною частиною контракту, погодження відбувається шляхом досягнення домовленостей між сторонами щодо кількості, асортименту та ціни товару, які відображаються у проформі-інвойсі, складеній та підписаній продавцем.
Разом з тим у зазначеному пункті не передбачено, що рахунок-проформа вважається погодженим лише у разі його підписання обома сторонами.
Частиною 2 ст. 7 МК України регламентовано, що митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.
Згідно з постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 № 2479-ХІІ Україна приєдналась до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року.
Рекомендаціями Ради від 16.05.1979 членам Ради та членам Організації Об`єднаних Націй або її спеціалізованим агентствам, митним або економічним Об`єднанням рекомендовано приймати комерційні рахунки, складені у будь-який спосіб, наприклад, методом одноразового запису, у випадках, коли представлення комерційного рахунку потрібне у зв`язку з митним очищенням товарів, а також утриматись від вимоги підпису для митних цілей на комерційних рахунках, представлених на підтвердження декларації на товари.
На дотримання зазначених рекомендацій звертає увагу Європейська економічна комісія ООН (рекомендації СЕК ООН 1982 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» та 1983 року №6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі»).
Рекомендацією СЕК ООН 2001 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (переглянутою) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).
У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно з листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3-10.10/3339-ЕП роз`яснено, що у міжнародній практиці допускається застосування навіть рахунків (іnvoice) без підпису особи, рахунки (іnvoice), складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису та відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.
Суд зазначає, що проформа-інвойс за своєю правовою природою є попереднім інвойсом, який використовується для узгодження ціни та обсягу поставки, і лише після його підтвердження складається комерційний інвойс. Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
У спірному випадку, позивач надав рахунки-фактури (інвойс), що містять всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних заявленої митної вартості. Рахунки-проформи, так і рахунки-інвойси за усіма поставками містять однакові числові значення оцінюваного товару. 
Отже, суд дійшов висновку, що відсутність підпису та печатки покупця на поданих для здійснення митного контролю й оформлення товарів проформи-інвойси, складені нерезидентами, не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документів, а тому не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.
Стосовно зауважень відповідача про те, що платіжні інструкції № 171 від 27.10.2023, № 401 від 15.05.2024, № 264 від 04.12.2023, № 405 від 22.05.2024, № 245 від 27.11.2023, № 413 від 04.06.2024, № 311 від 18.01.2024, № 402 від 16.05.2024, № 262 від 04.12.2023, № 407 від 22.05.2024, № 253 від 28.11.2023, № 414 від 04.06.2024 не містять найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка-кореспондента, номера рахунку отримувача, зокрема тих, що зазначені в пункті 11 контракту.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Частиною 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» регламентовано, що Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. 
Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 № 216 (далі - постанова №216), а саме п. 14 розділу ІІ. Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, зокрема пп. 8 зазначено такий реквізит як найменування надавача платіжних послуг отримувача (для банку – SWIFT-код/(ВІС) або інший ідентифікатор банку отримувача; для небанківського надавача платіжних послуг отримувача - SWIFT-код/(ВІС) або інший ідентифікатор банку отримувача, у якого небанківський надавач платіжних послуг має відкритий розрахунковий рахунок та номер розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг. 
У постанові №216 не вказано, що платіжна інструкція повинна містити обов?язковий реквізит - місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача та банка-кореспондента. 
Суд зазначає, що за усіма поставками переказ коштів здійснено за допомогою міжнародної платіжної системи SWIFT із зазначенням необхідних реквізитів, зокрема у пункті «S.W.I.F.T.-BIC:» надавача платіжних послуг отримувача кожного із банківських платіжних документів вказаний код банку отримувача, що співпадає з кодом, зазначеним у п. 11 «Реквізити сторін» кожного із зовнішньоекономічних контрактів.
Таким чином, банківські платіжні документи, подані до митного оформлення, містять усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, а тому є підтверджуючими документами, що посвідчують здійснену ТОВ «ДИСКОНТКЮ» на рахунок контрагентів оплату за товар, що поставляється.
Щодо відсутності факту оплати транспортно-експедиторських послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури.
В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що для підтвердження транспортно-експедиторських витрат декларантом надано рахунок-фактуру від 13.06.2024 за №1848-СТ, відповідно до якого загальна вартість організації транспортно-експедиторських послуг складає 5200 доларів США з терміном оплати 1 день. Однак, з урахування встановленого терміну оплати декларантом не надано визначених пунктом 3.1 договору транспортного експедирування №S/2023 від 07.06.2023, банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиторських послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури. 
Частиною 1 ст. 627 ЦК України регламентовано, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Приписами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту аби інших вимог, що звичайно ставляться. 
За змістом п.3.1. договору транспортного експедирування №S/2023 від 07.06.2023 оплата здійснюється за фактом надання послуг на підставі виставлених рахунків або за передоплатою протягом 30 календарних днів з дати виставлення рахунку. Цей пункт, як і розділі 3 «Оплата і порядок розрахунків» не містить положень про термін оплати 1 (один) день.
Декларантом надано рахунок-фактуру від 13.06.2024 №1848-ІСТ, в якому зазначена вартість транспортно-експедиційних послуг, яка є складовою митної вартості. 
Щодо зауваження відповідача про непідтвердження передоплати за транспортно-експедиторські послуги (рішення про коригування митної вартості товару UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024; UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024) суд звертає увагу, що порушення умов оплати за транспортно-експедиторські послуги може свідчити про невиконання позивачем умов контракту в частині розрахунків між сторонами, проте не може свідчити про заниження митної вартості.
Виконання чи не виконання умов договору випливає з договірних правовідносин між позивачем та експедитором.
У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових правочинів.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постанові від 23.10.2018 №815/137/17.
Щодо тверджень митного органу в оскаржених рішеннях про те, що в митних деклараціях країни експорту у графі «країна призначення» вказано POLAND, що суперечить умовам даних зовнішньоекономічних операцій (рішення про коригування митної вартості товару UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024; UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024; UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024). 
Суд зазначає, що митні декларації країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справа № 813/1350/14.
Крім цього відповідач, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас відповідачем не викладено жодних відомостей про те, яким саме чином зазначення в експортних деклараціях «країна призначення» Польща впливає на визначення митної вартості. Рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 27.04.2020 у справі №140/804/19, від 11.06.2020 у справі №815/5464/16, від 30.04.2020 у справі №820/231/16, від 19.03.2020 у справі №808/4127/15.
Відтак, відповідачем не доведено, що зазначення в експортній декларації «країна призначення» Польща, впливає на числові значення складових митної вартості.
Щодо непідтвердження та неврахування додаткових витрат на надання брокерських послуг за межами території України при оформленні транзитної декларації по території Євросоюзу (рішення про коригування митної вартості товару UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024; UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024).
Суд зазначає, що відповідно до п.1.1. договору транспортного експедирування №21.06.2023/1175 ОД експедитор зобов`язується за дорученням Клієнта та за його рахунок надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпечення перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта, організацію виконання митних формальностей здійснення операцій, пов`язаних з пред`явленням митному органу до митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших вантажів Клієнта та документів на них, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
Згідно з п. 2.2.8. договору № 21.06.2023/1175 ОД обов`язком експедитора є оформлення документів та організація роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог, а п.2.2.12. передбачено обов`язок особисто або через третіх осіб надавати митному органу заповнені у встановленому порядку митні документи, які необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажів, у тому числі вантажну митну декларацію на бланках встановленої форми (МД-2, МД-3 та МД-6), декларацію митної вартості, попередню декларацію, попереднє повідомлення. Надавати митному органу інші передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур, якими володіє Експедитор. У разі необхідності Експедитор сплачує митні платежі (мито, митні збори, акцизний збір, ПДВ) на рахунки державних органів замість Клієнта, який компенсує такі витрати Експедитора відповідно до виставленого рахунку.
У рахунках ТОВ «ТАНІТ ГРУП» від 17.06.2024, 18.06.2024, 20.06.2024, 26.06.2024 вказана послуга «транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України».
Таким чином, вартість послуг з оформлення транзитної декларації Т1 по території Європейського Союзу є підтвердженням витрат на надання послуг з оформленням документів, які позивачем включено у заявлену митну вартість товарів.
За наведеного суд вважає, що описане відповідачем зауваження спростовується наданими позивачем документами та не може бути підставою для неможливості визнання задекларованої митної вартості.
Щодо неподання договору перевезення (рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024; UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024). 
Суд зазначає, що позивач замовив транспортні послуги, шляхом подання заявки-замовлення на перевезення, яка у даному випадку є акцептом в розумінні ч. 2 ст. 638 ЦК України на поставку товару на умовах, запропонованих компанією перевізником. Цей документ передбачає умови щодо термінів постачання, обсягів постачання, а також кількості і цілісності поставлених товарів, вартості доставки та не містить числових значень вартості оцінюваних товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦКУ договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).
Незважаючи на те, що заявка на поставку товару не містить детальних числових значень складових митної вартості товару, який було ввезено на митну територію України відповідно до Контракту, сторони приступили до фактичного виконання договору перевезення та такі послуги було надано, про що свідчить відповідний рахунок.
Окрім цього, згідно правил заповнення графи 44 митної декларації глави 1 розділу II Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 № 651, позначка «d» біля коду у графі 44 митної декларації означає, що при внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до Митного кодексу України не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються Декларантом, однак на вимогу, митний орган має право витребувати ці документи. 
Такої вимоги митним органом не висувалося.
За наведеного, суд вважає, що описане відповідачем зауваження жодним чином не стосуються неможливості визнання задекларованої митної вартості.
Судом встановлено, що в оскаржених рішеннях про коригування митної вартості відповідач зазначив, що відповідно до п. 2 ст. VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.
Суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що при проходженні митного контролю позивачем подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості є не конкретизованим та безпідставним.
Відповідач, в свою чергу, не обґрунтував те, відсутність якої інформації чи розбіжність яких відомостей перешкоджає підтвердженню митної вартості товарів згідно з поданою позивачем митною декларацією.
Щодо покликання митного органу в відзиві на позовну заяву на неподання позивачем додаткових документів до митного оформлення, суд бере до уваги таке.
Згідно п. 3. ст. 53 МК України митний орган має право у виняткових випадках на витребування додаткових документів.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17.
Неподання декларантом додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №826/8799/16, від 19.12.2019 у справі №810/5295/15, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16.
Суд вважає, що твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач не надав витребувані відповідачем додаткових документів, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу ч. 3 ст. 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.
Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.
Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Не надання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду справа № 809/857/17 від 02.03.2021; справа № 804/150/16 від 05.07.2022.
При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення (у цьому випадку рішення про відмову у митному оформленні товару за ціною позивача); відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №803/916/17 та від 08.10.2019 справа №803/776/17.
Відповідач безпідставно поставив під сумнів митну вартість товару зазначену позивачем та, як наслідок, весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару.
Суд також враховує практику Верховного Суду, викладену у постановах від 08.02.2019 у справі №825/648/17, від 26.05.2022 у справі №560/355/19, відповідно до якої у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Спірні рішення митного органу таких пояснень не містять.
Таким чином, підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, відсутні, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки, та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Крім того, вимоги ч. 3, 4 ст.53 та ч. 2 ст. 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах, що дозволяє суду виснувати, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що відповідачем митна вартість товару визначена за другорядним методом резервним. Його застосування передбачено ст. 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст. 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Суд зазначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний (аналогічних) товар, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, однак відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Водночас при прийнятті спірних рішень відповідач на підставі цінової інформації, наявної у митного органу, навів номер і дату митної декларації, митну вартість, з якої взято за основу. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби. Відповідач не вказав, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що свідчить про порушення ним вимог ст.55 МК України, не зазначив щодо якого з двох товарів стосується коригування митної вартості.
Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки сторони вільні в формуванні цін на товари за взаємним погодженням, виходячи з кон`юнктури ринку, якості і споживчих властивостей продукції, ступеня новизни товару і його корисності, співвідношення попиту та пропозиції, враховуючи необхідність отримати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, а митний орган не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, натомість відповідач не спростував достовірність документів, які були подані до митного оформлення та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості спірного товару, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність дій щодо прийняття рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024; №UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024; №UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024; №UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024; №UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024; №UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024.
Доводи відповідача спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими позиціями Верховного Суду. Тому такі міркування суд відхиляє.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом приписів ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 15930,30 грн.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 15930,30 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо відшкодування витрат, пов`язаних із залученням перекладача, суд зазначає таке.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.139 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Згідно з ч. 5-8 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд встановив, що з метою доведення своєї правової позиції у справі позивач організував здійснення перекладу з англійської та нідерландської мов на українську мову документів, які подавалися до митного оформлення.
На виконання вимог ч. 5 ст.137 КАС України позивач до суду надав такі документи, які підтверджують розмір витрат на залучення перекладача:
- рахунок-фактуру №66/12/24 від 13.12.2024;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13.12.2024, складений ПП «Азбука світу» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ»;
- платіжну інструкцію №626 від 16.12.2024.
17.01.2025 відповідач подав заперечення щодо понесених судових витрат у справі, у яких зазначив, що залучення перекладача до участі в адміністративному судочинстві здійснюється виключно ухвалою суду на підставі клопотання учасників справи або з ініціативи суду. Як вбачається з матеріалів справи, у ході судового розгляду цієї справи питання щодо залучення перекладача судом не вирішувалося, а тому витрати на переклад документів без залучення перекладача не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Водночас, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входять до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Переклад документів наданий на виконання вимог ухвали суду, з метою доведення своєї позиції у справі, тобто понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Отже, ураховуючи надані позивачем докази реального понесення ним витрат на залучення перекладача, вимоги у частині стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 9905,00 грн підлягають задоволенню повністю.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених судових витрат за надання правничої допомоги в розмірі 106000,00 грн.
Пунктом 1 ч. 3 ст.132 КАС України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України.
За приписами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду акцентувала на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи понесені витрати на правничу допомогу, подав суду: Договір про надання професійної правничої допомоги, укладений між ТОВ «Дисконткю» та Адвокатським об`єднанням «Паславський, Каралюс і Партнери», №01/11 від 01.11.2024, Додаток №1 від 01.11.2024 до Договору про надання професійної правничої допомоги №01/11 від 01.11.2024, акт здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 18.11.2024, рахунок на оплату №01/11 від 18.11.2024.
Згідно із актом здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 18.11.2024 розмір витрат на правничу допомогу за виконані роботи (наданні послуги) становить 106000 грн.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, предмет спору, значення справи для сторін і конкретні обставини справи, суд виснує, що розмір витрат є частково необґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат.
Ця справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, є типовою справою про коригування митної вартості товарів, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, підготовка та написання позовної заяви професійним/кваліфікованим адвокатом у цій справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Пошук та аналіз судової практики по суті зводиться до дублювання висновків судів про релевантні норми права, аналіз та спосіб їх застосування.
Суд також враховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. 
Відтак, заявлений представником позивача до відшкодування розмір правничої допомоги є завищеним та підлягає зменшенню.
З врахування складності справи, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, виходячи з критерію пропорційності суд вважає, що розумно обґрунтованими витратами на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача є сума 6000,00 грн.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA209000/2024/900514/2 від 17.06.2024; UA209000/2024/900515/2 від 18.06.2024; UA209000/2024/900519/2 від 19.06.2024; UA209000/2024/900522/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900523/2 від 21.06.2024; UA209000/2024/900540/2 від 27.06.2024.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 15930 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 30 копійок.
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці 9905 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 00 копійок понесених витрат на оплату послуг перекладача.
5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дисконткю» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
6. У задоволенні іншої частини вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДИСКОНТКЮ» (місцезнаходження: вул. Будзиновського, буд. 8а, м. Мостиська, Львівська обл., 81300; ЄДРПОУ 44929444).
Відповідач - Львівська митниця (місцезнаходження: вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, 79000; ЄДРПОУ 43971343).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна