СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року Справа № 480/450/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/450/26 
за позовом  ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.12.2025 року №184250013387 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 :
- до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у ВАТ АК “Свема” з 21.01.1999 по 30.06.1999 за посадою слюсар-ремонтник 5 розряду цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод (ц.55);
- до пільгового стажу за Списком №1 період роботи в ДП “Шосткинський завод “Зірка” з 29.07.1987 по 10.12.1987 за посадою налагоджувальник КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 по 4 розр.
- до пільгового стажу за Списком №1 період проходження військової служби з 23.12.1987 по 21.12.1989.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 18.12.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зі зменшенням пенсійного віку.
Також позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь його користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн та судовий збір в сумі 1331 грн 20 коп.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 18.12.2025р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зі зменшенням пенсійного віку.
За результатами розгляду заяви, 24.12.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
Відмова обґрунтована наступним тим, що згідно даних довідки №25-69-3 від 25.11.2025 до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 21.01.1999 по 30.06.1999, оскільки організацією зазначено про відсутність атестації робочого місця.
До пільгового стажу за Списком №1 не береться довідка №128 від 16.05.2025, з 29.07.1987, оскільки згідно акту перевірки №1800-0903-1/6354 від 07.11.2025 неможливо підтвердити дані про звільнення та невизначено характер виконуваних робіт, оскільки не надано первинні документи.
Позивач вважає, що пенсійний орган діяв неправомірно, відмовивши у призначенні пенсії за віком, а тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 27.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у якості співвідповідача до участі у справі та витребувано копію заяви, з якою позивач звернувся за призначенням пенсії. 
Відповідачам копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету через систему "Електронний суд", документ доставлено до їх електронних кабінетів 27.01.2026 (а.с. 50).
У встановлений судом строк відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області) відзив на позовну заяву не надав, але надав копії запитуваних доказів.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.12.2025 звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі-Закон №1058).
Управлінням за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято рішення № 184250013387 від 24.12.2025 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону, мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць – після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Крім того, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. 
Порядок проведення атестації робочих місць затверджений постановою Кабінету Міністрів від 01 серпня 1992 року №442 (далі – Порядок №442), якою передбачено, що атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не раніше одного разу на 5 років. Це означає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах для зарахування до пільгового стажу певного 5-річного періоду роботи у несприятливих умовах праці відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджене результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Якщо атестація після 01.08.1992 взагалі не проводилася, до пільгового стажу зараховується лише період роботи до 21.08.1992, тобто до дати введення в дію зазначеного Порядку №442.
Отже відповідно до пункту 4.4 Порядку №383, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1992, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахування пункту 4.2 цього Порядку №422.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційнокомунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років.
Частина перша статті 26 Закону №1058 визначає, що право на призначення пенсії за віком мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2028 року - не менше 35 років, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу – не менше 25 років, після досягнення віку 65 років – не менше 15 років.
Згідно даних довідки № 25-69-3 від 25.11.2025 до пільгового стажу за списком № 2 не зараховано період роботи з 21.01.1999 по 30.06.1999, оскільки організацією зазначено про відсутність атестації робочого місця.
До пільгового стажу за списком № 1, не зараховано, згідно довідки № 128 від 16.05.2025, період роботи з 29.07.1987, оскільки згідно акту перевірки №1800- 0903-1/6354 від 07.11.2025 неможливо підтвердити дані про звільнення та не визначено характер виконуваних робіт, оскільки не надано первинні документи.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності.
За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 36 років 03 місяці 25 днів, пільговий стаж за Списком №2, підтверджений в порядку визначеному законодавством, становить 08 років 07 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, заявник матиме право на пенсійну виплату з 12.09.2026 або при набуті необхідного пільгового стажу.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 56-60).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 18.12.2025р. ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 55).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
24.12.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії (а.с. 34-35).
В обґрунтування відмови зазначив, що згідно даних довідки №25-69-3 від 25.11.2025 до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 21.01.1999 по 30.06.1999, оскільки організацією зазначено про відсутність атестації робочого місця.
До пільгового стажу за Списком №1 не береться довідка №128 від 16.05.2025, з 29.07.1987, оскільки згідно акту перевірки №1800-0903-1/6354 від 07.11.2025 неможливо підтвердити дані про звільнення та невизначено характер виконуваних робіт, оскільки не надано первинні документи.
Позивач вважає, що пенсійний орган діяв неправомірно, відмовивши у призначенні пенсії за віком, а тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статі 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з ч. 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналіз наведених норм права свідчить, що законодавством України установлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 134/1630/16-а.
Зі змісту трудової книжки позивача, судом встановлено, що в період з 29.07.1987 по 10.12.1987 позивач працював на посаді налагоджувальником КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 по 4 розр. в ДП “Шосткинський завод “Зірка” (а.с.17).
Також, судом встановлено, що в період з 21.01.1999 року по 30.06.1999 позивач працював на посаді слюсар-ремонтник 5 розрядку цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод у ВАТ АК «Свема» (а.с.19).
Наведені відомості також відображені у довідках ДП «Шосткинський завод «Зірка» від 16.05.2025 №128 та довідки ВАТ АК «Свема» від 19.06.2025 №25/69 (а.с.24,32).
Так, відповідно до змісту довідки ВАТ АК «Свема» від 19.06.2025 №25/69 позивач у період з 01.01.1997 по 31.10.2000 працював повний робочий день за посадою слюсар-ремонтних цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод та виконував роботи з нейтралізації та очистки промислових стічних вод, що передбачена списком №2 розд.Х підрозділу А, п.2 код КП 2110А020 на підставі Постанови КМУ від 11.03.1994 року.
Згідно змісту довідки ДП «Шосткинський завод «Зірка» від 16.05.2025 №128 позивач у період з 29.07.1987 по 10.12.1987 працював повний робочий день за посадою налагоджувальником КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 та виконував роботи з ремонту та обслуговування контрольно-вимірювальних приладів та автоматики у виробництві піроксиліну та колоксиліну (Цех №3), що передбачена списком №1 розд.ІХ підрозділу 4, код КП на підставі Постанови КМУ від 22.08.1956року.
Враховуючи наведені докази, суд приходить висновку, що у вказані періоди позивач працював повний робочий день на посадах, що відносяться до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 розд.ІХ підрозділу 4, код КП, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, списком №2, розд.Х підрозділу А, п.2 код КП 2110А020, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994р. №162.
Таким чином, у зв`язку з тим, що трудова книжка позивача є належним чином оформленою, містить усі необхідні записи, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу.
Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що згідно довідки №25-69-3 від 25.11.2025 до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 21.01.1999 по 30.06.1999, оскільки організацією зазначено про відсутність атестації робочого місця та до пільгового стажу за Списком №1 не береться довідка №128 від 16.05.2025, з 29.07.1987, оскільки згідно акту перевірки №1800-0903-1/6354 від 07.11.2025 неможливо підтвердити дані про звільнення та невизначено характер виконуваних робіт, оскільки не надано первинні документи, суд зазначає, наступне.
Так, трудовою книжкою позивача та наведеними довідками про підтвердження трудового стажу чітко зазначено як професії так і виробництва, а також те, що ОСОБА_1 був задіяний повний робочий день у технологічному процесі за професіями, які передбачені як Списком №1 так і Списком №2.
Крім того, на підставі наказу №28 від 21.01.1994 на заводі Виробниче об`єднання «Свема» була вперше проведена атестація робочих місць. Відповідно до Переліку робочих місць, виробництв, робіт і професій, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення, передбачено посаду слюсар-ремонтних цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод Список №2. Розділ X. підрозділ А, пункт 2 (а.с.28).
Отже, суд вважає, повністю доведеним право ОСОБА_1 на зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу.
Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду служби позивача в лавах радянської армії з 23.12.1987 по 21.12.1989, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової крижки серії НОМЕР_1 , які зроблені КП «Шосткинський казенний завод «Зірка», а саме: Запис №2 від 29.07.1987, Прийнятий в цех №15 налагоджувальником КВПтаА по обслуговуванню цеха №3 по 4 розряду (Наказ №887 від 21.07.1987); Запис №3 від 10.12.1987, звільнений у зв`язку із призивом до лав радянської армії (Наказ №1301 від 15.12.1987).
Згідно змісту довідки ДП «Шосткинський завод «Зірка» від 16.05.2025 №128 позивач у період з 29.07.1987 по 10.12.1987 працював повний робочий день за посадою налагоджувальником КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 та виконував роботи з ремонту та обслуговування контрольно-вимірювальних приладів та автоматики у виробництві піроксиліну та колоксиліну (Цех №3), що передбачена списком №1 розд.ІХ підрозділу 4, код КП на підставі Постанови КМУ від 22.08.1956року.
Відповідно до частини першої статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Військовим квитком серії НОМЕР_2 підтверджується те, що позивач був призваний на строкову службу та направлений до військової частини 23.12.1987 та звільнений в запас на підставі наказу № 267 від 21.12.1989 (а.с.15).
З огляду на те, що позивач до призову на військову службу працював на посаді, що дає право на пільгове призначення пенсії за списком №1, суд дійшов висновку, що відповідач мав зарахувати період проходження позивачем військової служби з 23.12.1987 по 21.12.1989 у лавах радянської армії, як такий, що надає право на призначення пільгової пенсії за списком №1.
Відповідна правова позиція щодо застосування викладених норм права у подібних спірних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №226/801/17.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу, призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.12.2025 року №184250013387 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 : до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у ВАТ АК “Свема” з 21.01.1999 по 30.06.1999 за посадою слюсар-ремонтник 5 розряду цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод (ц.55); до пільгового стажу за Списком №1 період роботи в ДП “Шосткинський завод “Зірка” з 29.07.1987 по 10.12.1987 за посадою налагоджувальник КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 по 4 розр. до пільгового стажу за Списком №1 період проходження військової служби з 23.12.1987 по 21.12.1989 підлягають задоволенню, оскільки всупереч ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірності своїх дій під час відмови позивачу в зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу роботи.
При цьому, щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 18.12.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зі зменшенням пенсійного віку, що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону № 1058-IV, з урахуванням висновку суду.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на загальних умовах, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною першою статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної вимоги належить відмовити.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву  ОСОБА_1 від 18.12.2025 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а.с. 45).
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та 18 січня 2024 року по справі № 901/459/21, а також, зокрема, постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року по справі № 520/2948/23, від 13 березня 2025 року по справі № 260/3131/24, від 25 квітня 2025 року по справі №260/8523/23, від 20 травня 2025 року по справі № 620/109/23.
З матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у даній справі здійснювала адвокат Гусляниця О.В. (а.с. 37).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 16.01.2026 № 1/2026 (далі - Договір) (а.с.37-40).
Відповідно до п. 5.2 Договору розмір гонорару адвоката визначається додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною Договору. 
Згідно умов додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 16.01.2026 № 1/2026 гонорар адвоката складає 4000,00 грн (а.с.41).
Обсяг наданих адвокатом послуг викладено в Акті приймання-передачі наданих послуг до договору від 16.01.2026 № 1/2026, відповідно до якого обсяг наданої правової допомоги становить: складання позовної заяви про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (4000,00 грн) (а.с.43).
На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн надано копію квитанції від 20.01.2026 № 63 (зв. бік а.с.44).
У даному випадку судом враховано, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між позивачем та адвокатом у договорі про надання правової (правничої) допомоги та складеному на його виконання акті приймання-передачі виконаних робіт, відповідає їх потребам та інтересам, однак заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критеріям співмірності та справедливості.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, у постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На думку суду, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також з огляду на те, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та судом було частково задоволено позовні вимоги позивача, обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у даній справі у розмірі 3000,00 грн.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у заявленому представником позивача розмірі задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.12.2025 року №184250013387.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Україна, м. Житомир, вулиця О.Ольжича, буд.7,ЄДРПОУ: 13559341) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ):
- до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у ВАТ АК “Свема” з 21.01.1999 по 30.06.1999 за посадою слюсар-ремонтник 5 розряду цеху нейтралізації та очистки промислових стічних вод (ц.55);
- до пільгового стажу за Списком №1 період роботи в ДП “Шосткинський завод “Зірка” з 29.07.1987 по 10.12.1987 за посадою налагоджувальник КВПтаА цеху №15 з обслуговування цеху №3 по 4 розр.
- до пільгового стажу за Списком №1 період проходження військової служби з 23.12.1987 по 21.12.1989.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Україна, м. Житомир, вулиця О.Ольжича, буд.7, код ЄДРПОУ: 13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) від 18.12.2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області області (10003, Україна, м. Житомир, вулиця О.Ольжича, буд.7, код ЄДРПОУ: 13559341) судовий збір в сумі 1331,20 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   О.А. Прилипчук