ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/548/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/9611/25 Категорія: 331060200 	Скляренко В. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Сіренко Ю. В., Карпенко О. В.	
секретар 	Івануса А.Д.	

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковбасюка Владислава Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2025 (суддя в суді першої інстанції Скляренко В. М.) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в :

в жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ковбасюка В. А. звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Карпинськ, Свердловська область, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації у місті Москва у віці 81 року.
В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що мати заявниці ОСОБА_2 є громадянкою України, але з 2020 року проживала на території російської федерації, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим державним органом російської федерації. 
До складу спадщини, яка відкрилась після її смерті, входить нерухоме майно, яке знаходиться на території України. 
Натомість заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану згідно законодавства України через те, що подія смерті відбулась на території російської федерації, а заявниця та її родина не визнають влади іншої країни, а отже не можуть надати до органів державної реєстрації актів цивільного стану України належних документів для здійснення державної реєстрації факту смерті ОСОБА_2 , що обумовлено припиненням дипломатичних відносин між Україною та російської федерацією та закриттям всіх консульських установ України на території рф. Отже з метою реалізації заявницею права на спадкування після смерті матері необхідним є встановлення судом факту смерті її матері.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2025 в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що факт смерті матері заявниці на території м. москва російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави, про що складений актовий запис про смерть від 09.09.2024 та видано відповідне свідоцтво, яке заявниця не позбавлена можливості використовувати у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема, щодо оформлення спадщини. Тому, відсутні правові підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 на території російської федерації в судовому порядку. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ковбасюк В. А. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2025 та ухвалити нову постанову, якою заяву про встановлення факту смерті задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оригінал свідоцтва про смерть у заявниці відсутній, наявна лише копія і отримання оригіналу для оформлення спадщини в Україні є об`єктивно неможливим через військові дії. 
Крім того, іноземне свідоцтво про смерть на території рф не має автоматичної юридичної сили в Україні, оскільки дія Конвенції про правову допомогу між Україною та рф фактично припинена, документи органів рф не визнаються та не легалізуються в Україні, апостилювання документів рф не можливе.
Вказано, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сам факт існування свідоцтва про смерть, виданого органом іноземної держави автоматично виключає необхідність встановлення факту смерті судом. Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, не надав оцінки всім доказам в їх сукупності та дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від відділу реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вказано, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування судового рішення. Факт смерті вже зареєстровано, тому він не потребує повторного встановлення, а свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації має юридичну силу на території України за умови його засвідчення апостилем.
Крім того, у випадку якщо оригінал свідоцтва про смерть відсутній і його не можливо витребувати, рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану може бути підставою для поновлення актового запису цивільного стану.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частинах 3-4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545. 
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом ДРАЦСу факту смерті (п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч. 1 чт. 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст. 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (ст. 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої ЗУ від 10.11.1994 № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23.12.2022 набрав чинності Закон № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05.10.1961 в м. Гаазі. 
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до п. 1 постанови КМУ від 04.02.2023 № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці (а.с. 15-16). 
Факт смерті матері заявниці ОСОБА_2 на території м. москва російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. 
Свідоцтво серія НОМЕР_1 (а.с. 18) видане органом РАЦС москви № 39, багатофункціональним центром надання державних послуг р-ну Кузьминки, копія якого є у заявниці.
Встановивши, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявниці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для встановлення факту смерті немає, оскільки факт смерті вже зареєстровано.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо можливості встановлення юридичного факту за умови неможливості отримання відповідного документа, який посвідчує цей факт, оскільки така обставина сама по собі не є підставою для обов`язкового задоволення відповідної заяви.
Інші доводи скарги про те, що іноземне свідоцтво про смерть на території рф не має автоматичної юридичної сили в Україні, документи органів рф не визнаються та не легалізуються в Україні відхиляються колегією суддів як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вищеприведених в постанові апеляційного суду нормах законодавства.
У справі, що переглядається апеляційним судом, відсутня необхідність у встановленні факту смерті ОСОБА_2 , оскільки як вже зазначено, смерть останньої підтверджується належним документом, виданим відповідно до законодавства іноземної держави. 
Вказаний висновок повністю узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у постановах від 15.08.2024 у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24) та від 02.07.2025 у справі № 186/227/24 (провадження № 61-4806св25).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні рішенні та вважає, що відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення юридичного факту, суд в повному обсязі встановив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2025 у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 10.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді