Номер провадження: 22-ц/813/288/26 
Справа № 522/17303/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Венжик Л.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 Тішина Д.П., 
переглянувши справу №522/17303/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року у складі судді Науменка А.В., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 22 грудня 2022 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 29 квітня 1977 року, шлюб не розірваний. У шлюбі набуто майно, яке підлягає поділу як спільне майно подружжя.
Позивач ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя просив:
виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на частку адміністративно-офісної будівлі загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
виділити ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності на частку адміністративно-офісної будівлі загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; право власності на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;
припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.1-8). 
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі; витребувано з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради копії документів, що стали підставою для прийняття розпорядження Приморської районної адміністрації від 27 квітня 2011 року №410; витребувано у Виконавчого комітету Одеської міської ради копію свідоцтва НОМЕР_1 від 07 липня 2008 року про право власності на квартиру АДРЕСА_5 та документів, що стали підставою для його видачі (т.1 а.с.55-56).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року за заявою ОСОБА_4 в особі представника витребувано у приватного нотаріуса Омарової В.С. копію договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідченого 22 квітня 2021 року за реєстровим номером 4949 (т.1 а.с.109-110). 
Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивачем не надано доказів на визнання за ним права власності на частку адміністративно-офісної будівлі, твердження про виникнення права спільної сумісної власності на дане нерухоме майно голослівне. ОСОБА_4 як суб`єкт підприємницької діяльності на аукціоні купила по договору купівлі-продажу у Одеської обласної спілки споживчих товариств 564/1000 часток нежилих будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 під АДРЕСА_7 та в цілому складаються з приміщень загальною площею 1780 кв.м, що знаходяться на земельній ділянці 4330 кв.м. Майно фізичної особи-підприємця як майно для професійної діяльності члена сім`ї, яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сім`ї, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України. До складу спільного майна подружжя включено гараж, проте такий було відчужено у складі домоволодіння у квітні 2021 року. Щодо поділу квартир, то визнання за ОСОБА_1 права власності на двокімнатну квартиру площею 120 кв.м, а за ОСОБА_4 права власності на однокімнатну квартиру площею 39,3 кв.м порушує баланс прав сторін, так як квартири суттєво різняться за площею та вартістю, грошову компенсацію позивач не пропонує (т.1 а.с.116-120).
25 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 змінив предмет позову та в порядку поділу майна подружжя просив:
виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, вартістю 8314644,37 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
виділити ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, вартістю 2326687,59 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, вартістю 35123947,99 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки спільного майна в сумі 14567995,60 грн.; 
припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.141-143). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду про суті (т.1 а.с.161).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року позов задоволено; поділено майно подружжя наступним чином:
виділено ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, вартістю 8314644,37 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, вартістю 2326687,59 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, вартістю 35123947,99 грн., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки спільного майна в сумі 14567995,60 грн.; 
припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.38-43).
Висновок суду мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2004 року, у шлюбі набуто спірне майно. Відповідачем не заперечено факт придбання у шлюбі за рахунок спільних коштів квартир. Виникнення особистої власності відповідача на адміністративно-офісну будівлю не доведено. Презумпція спільності права власності подружжя на грошові кошти, за рахунок яких ОСОБА_4 розпочала та здійснювала свою підприємницьку діяльність, нею не спростована, доказів того, що її діяльність в якості ФОП розпочалась та відбувається саме за рахунок її особистих коштів, суду не надано. Виходячи з презумпції спільності майна подружжя, спільності доходів, отриманих від підприємницької діяльності одного з подружжя в якості ФОП та стандарту більшої переконливості, суд визнав, що спірна адміністративно-офісна будівля була придбана на спільні кошти подружжя ОСОБА_6 . Вартість спірного майна підтверджена наданими позивачем доказами та не заперечена відповідачем. Адміністративно-офісна будівля використовується відповідачем в її діяльності, тому при поділі майна подружжя присуджена відповідачу. Запропонований позивачем варіант поділу спільного майна подружжя суд вважав справедливим та таким, що об`єктивно відповідає інтересам сторін. 
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. (т.2 а.с.77-80). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року справу призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження іншим складом суду з підстав звільнення судді-доповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.1 а.с.90а-96).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Суд відійшов від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя та безпідставно визнав право власності за позивачем на двокімнатну квартиру загальною площею 120 кв.м, а за відповідачем на однокімнатну квартиру загальною площею 39,3 кв.м. Майно фізичної особи підприємця, яке придбане за кошти від діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, є його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України, а не об`єктом спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України. Адміністративно-офісна будівля набута ОСОБА_4 як суб`єктом підприємницької діяльності, у подальшому до будівлі здійснена добудова та реконструкція зі збільшенням площі до 1404,6 кв.м. Купівля, добудова, реконструкція зазначеного об`єкту нерухомості здійснювалась виключно ФОП ОСОБА_4 за обігові кошти підприємця, отримані від її господарської (підприємницької) діяльності. ОСОБА_1 не приймав жодної фінансової участі (у зв`язку з відсутністю доходів за весь період шлюбу) або якоїсь іншої участі при купівлі зазначеного об`єкту нерухомості та його добудові, реконструкції тощо. Суд першої інстанції без встановлення джерела коштів на придбання спірного майна та мети його придбання зробив передчасний висновок про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. При ухваленні рішення суд поклав в основу неналежні та недопустимі докази при визначенні вартості спільного майна подружжя та у подальшому у визначенні стягнутої з відповідача грошової компенсації. Прийняті судом довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року є неналежними доказами, так як такі довідки можуть використовуватися тільки для оподаткування доходів фізичних осіб від продажу власного майна, а для визначення у справі вартості майна може бути використана тільки ринкова вартість майна, визначена незалежним оцінювачем з оформленням результатів оцінки відповідно до законодавства зі складанням звіту про оцінку майна або експертом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Відповідач не просила суд поділити квартири в натурі в іншій спосіб, зокрема, залишити двокімнатну квартиру за собою з виплатою компенсації частини її вартості позивачу. Суд обґрунтовано керувався презумпцією рівності часток, а також вимогами статті 71 СК України, згідно з якою поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі. Тому, обґрунтовано здійснив поділ кварти в натурі з врахуванням вартості частки у двокімнатній квартирі під час стягнення з відповідача грошової компенсації за частку у офісній будівлі. Щодо вартості спільного майна подружжя, то надані позивачем довідки про оціночну вартість відповідають зазначеним у цивільному процесуальному законі критеріям доказів. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач та її представник не заявляли на відповідній стадії судового процесу про свою незгоду з приводу зазначеної позивачем вартості об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року; не звертались до суб`єкта оціночної діяльності (оцінювача) з метою визначення ринкової вартості об`єктів, про поділ яких був поданий позов; не скористались своїм правом надати до суду докази щодо вартості об`єктів чи правом звернення до суду з клопотанням про призначення оціночної експертизи. Збирання доказів не є обов`язком суду. Безпідставним є посилання скаржника на висновки, викладені КГС ВС у постанові від 07 лютого 2023 року у справі №911/1783/21, як на релевантні для даної справи. Судова практика щодо майна ФОП та доходів ФОП є сформованою. Діє загальне правило спільності майна подружжя незалежно від того, хто використовує його в підприємницькій діяльності. Зазвичай після поділу майно залишається у підприємця, а інший з подружжя отримує право на грошову компенсацію половини вартості такого майна. Головним критерієм у розмежуванні статусу майна ФОП є джерело походження коштів для купівлі такого майна. Якщо це особисті кошти, майно залишається у ФОП без права компенсації; якщо кошти спільні, але майно використовується ФОП у професійній діяльності, іншому з подружжя виплачується грошова компенсація половини вартості такого майна. З наданих ОСОБА_4 доказів неможливо встановити факт належності їй грошових коштів, за рахунок яких була придбана адміністративно-офісна будівля. Крім того, ОСОБА_4 зареєструвалася фізичною особою-підприємцем і розпочала свою підприємницьку діяльність 09 лютого 1999 року, тобто перебуваючи понад 20 років у шлюбі з ОСОБА_1 . Презумпція спільності права власності подружжя на грошові кошти, за рахунок яких ОСОБА_4 розпочала свою підприємницьку діяльність, нею не спростована; доказів того, що її діяльність в якості ФОП розпочалась та відбувається саме за рахунок її особистих коштів, суду не надано. Щодо посилань скаржника на відсутність у ОСОБА_1 доходів за весь період шлюбу, то з трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 з 1969 року працював, в тому числі й моряком, та протягом багатьох років основним джерелом доходів родини ОСОБА_6 була саме заробітна плата позивача (т.2 а.с.114-117).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині задоволення вимог про припинення права спільної сумісної власності на майно з ухваленням в цій частині вимог нового рішення про відмову у задоволенні вимог про припинення права спільної сумісної власності на майно та про залишення без змін рішення суду в іншій частині вимог з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 29 квітня 1977 року (т.1 а.с.20).
За інформацією станом на 30 грудня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта:
квартира загальною площею 39,2 кв.м, житловою площею 11,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2359917751101, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , зареєстрована 13 травня 2021 року на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ); підстава державної реєстрації: технічний паспорт, виданий 12 квітня 2021 року ТОВ «БТІ Групп»; договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №1-5-4/45, виданий 20 лютого 2018 року ТОВ «Кадорр-Каманіна»; акт прийому-передачі від 07 травня 2021 року, виданий ТОВ «Кадорр-Каманіна»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58169334 від 17 травня 2021 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П.; номер запису про право власності: 41975573; 
адміністративно-офісна будівля загальною площею 1404,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1936221751101, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; номер об`єкта в РПВН:31651815, зареєстрована 10 жовтня 2019 року на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ); підстава державної реєстрації: свідоцтво про право власності НОМЕР_3 , видане 23 травня 2011 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; технічний паспорт, виданий 03 жовтня 2019 року ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; лист №01037 від 03 жовтня 2019 року ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49151439 від 15 жовтня 2019 року державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В.; номер запису про право власності: 33658961; відомості про реєстрацію до 01 січня 2013 року: реєстр прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31651815 від 25 червня 2011 року реєстратор КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»; 
квартира реєстраційний номер майна: 24009547, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 16 липня 2008 року на праві приватної власності (розмір частки 1/1) ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ); підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , видане 07 липня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; дата внесення запису 16 липня 2008 року, архівний запис (т.1 а.с.21-24, 27-52, 61-84, 121-134, 169-173).
Інше нерухоме майно, що на час виникнення спору зареєстровано за ОСОБА_4 , до поділу як спільна сумісна власність подружжя не заявлено (т.1 а.с.21-24). 
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740210 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість квартири загальною площею 39,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_8 (рік забудови 2011) становить 2326687,59 грн. (т.1 а.с.145-146). 
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740358 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість квартири загальною площею 120,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (рік забудови 2008) становить 8314644,37 грн. (т.1 а.с.149-150). 
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740295 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість адміністративно-офісної будівлі загальною площею 1404,60 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (рік забудови 1970) становить 35123947,99 грн. (т.1 а.с.147-148). 
ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20030231431) зареєстрована 09 лютого 1999 року суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою; вид діяльності: 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна; 51.90.0 Інші види оптової торгівлі (т.1 а.с.122, 123).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). 
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.371 ЦК України). 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України).
Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України).
При вирішенні спору про поділ майна подружжя підлягає встановленню обсяг спільно нажитого майна, з`ясуванню час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Суд першої інстанції встановив, що квартира за адресою: АДРЕСА_8 ; та квартира за адресою: АДРЕСА_1 є майном, набутим на ім`я ОСОБА_4 за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відтак є майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, де дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням таким майном (іншого за домовленістю між подружжям не встановлено), мають право на поділ майна, а у разі поділу майна частки кожного із подружжя є рівними.
Належність вказаних квартир на праві спільної сумісної власності подружжя сторони підтверджують.
ОСОБА_1 просив в порядку поділу майна подружжя в натурі визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 .
ОСОБА_4 не просила поділити квартири в інший спосіб. Тобто, не просила в порядку поділу майна подружжя в натурі визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку згідно позовних вимог про поділ майна подружжя просив визнати ним ОСОБА_1 ; не просила не здійснювати поділ квартир в натурі, а визнати за кожним право власності на частку тощо.
Саме по собі посилання на рівність часток при поділі спільного майна подружжя не скасовує правильність рішення суду щодо поділу квартир як спільного майна в натурі, оскільки різниця у вартості майна, що поділене в натурі, врахована при визначенні грошової компенсації частки у спільному майні подружжя. 
Згідно пояснень представників сторін спірні квартири здаються в оренду, сторони зареєстровані та фактично проживають в іншому житлі. 
Поділ нерухомого майна в натурі виключає можливі подальші спори щодо користування та розпорядження майном. 
ОСОБА_1 вказав вартість квартир. 
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740210 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість квартири загальною площею 39,20 кв.м за адресою: АДРЕСА_8 (рік забудови 2011) становить 2326687,59 грн. 
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740358 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість квартири загальною площею 120,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (рік забудови 2008) становить 8314644,37 грн. 
Підстави вважати вказані довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості неналежними доказами вартості спільного майна подружжя відсутні.
Так, згідно з Порядком ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року №658, електронна довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості – документ, сформований на запит фізичної або юридичної особи на підставі даних про об`єкт нерухомості, внесених до Єдиної бази даних звітів про оцінку за допомогою мережі Інтернет, та містить оціночну вартість такого об`єкта, розраховану модулем електронного визначення оціночної вартості. 
Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 червня 2021 року №1097 введено в експлуатацію єдину базу даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості, сервісом послуги електронного визначення оціночної вартості та автоматичного формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості ( https://evaluation.spfu.gov.ua ).
ОСОБА_4 вартість квартир не вказала. 
ОСОБА_4 в суді першої інстанції не заявляла на відповідній стадії судового процесу про свою незгоду із зазначеною ОСОБА_1 оцінкою квартир; не зверталась до суб`єкта оціночної діяльності (оцінювача) з метою визначення ринкової вартості об`єктів, про поділ яких був поданий позов; не надала суду докази щодо вартості спірних об`єктів (за положеннями частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення); не зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про призначення оціночної експертизи тощо.
В силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У розумінні даної норми оспорення вартості спірного майна та заявлення клопотання про призначення експертизи на стадії апеляційного провадження у справі є безпідставним, якщо сторона не довела неможливості подати докази до суду першої інстанції.
В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень.
Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, ризики настання наслідків, пов`язаних з невчиненням ОСОБА_4 в суді першої інстанції до ухвалення рішення дій, направлених на доведення вартості спірного майна, покладаються на відповідача; суд першої інстанції у визначенні вартості спірних квартир виходив з наданих позивачем доказів, оскільки інших доказів відповідач не надала, більш того, суттєвих заперечень щодо вартості квартир не мала.
Висновок суду першої інстанції в частині поділу квартир як спільного майна подружжя приймається, обґрунтованих підстав для іншого не встановлено.
Суд першої інстанції встановив, що адміністративно-офісна будівля загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є майном, набутим на ім`я ОСОБА_4 за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відтак є майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, де дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням таким майном (іншого за домовленістю між подружжям не встановлено), мають право на поділ майна, а у разі поділу майна частки кожного із подружжя є рівними.
Належність адміністративно-офісної будівлі на праві спільної сумісної власності подружжя заперечила ОСОБА_4 , обґрунтовуючи тим, що дане нерухоме майно набуто нею як суб`єктом підприємницької діяльності за кошти від діяльності підприємця використовується для підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, з огляду на що є об`єктом права особистої приватної власності та поділу як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя не підлягає.
Доводи ОСОБА_4 щодо особистої приватної власності на адміністративно-офісну будівлю перевірені судом першої інстанції, надані нею докази оцінені в їх сукупності та, як наслідок, такі доводи не прийняті судом, з чим суд апеляційної інстанції погоджується. 
Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. 
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №339/116/16-ц (провадження №61-15462св18).
Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. 
Саме по собі посилання ОСОБА_4 на те, що вона є суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою–підприємцем), що адміністративно-офісна будівля набута нею на аукціоні саме як фізичною особою-підприємцем, не є достатнім для віднесення даного об`єкту до особистої власності ОСОБА_4 .
Майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахування критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів його поділу. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1977 року. 
ОСОБА_4 є суб`єктом підприємницької діяльності з 1999 року (основний вид діяльності: 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна).
Спірна адміністративно-офісна будівля набута на підставі договору купівлі-продажу у 2005 року, потому частково була реконструйована та остаточно оформлена виданим у 2011 році свідоцтвом про право власності на нежитлові будівлі та споруди. 
ОСОБА_4 не довела, що адміністративно-офісна будівля набута за кошти, які належали їй особисто. 
Щодо посилання на набуття будівлі та подальшу реконструкцію такої виключно за кошти від підприємницької діяльності, то такі доводи також не відносять будівлю до об`єкту права особистої приватної власності.
Дохід від здійснення підприємницької діяльності є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Отже, дохід від здійснення підприємницької діяльності не може бути використаний проти волі іншого подружжя чи використаний не в інтересах сім`ї та не на потреби сім`ї, тобто, на власний розсуд проти волі іншого подружжя чи прихований.
Презумпція спільності права власності подружжя на грошові кошти, за рахунок яких ОСОБА_4 розпочала та здійснювала свою підприємницьку діяльність, нею не спростована.
Посилання на те, що ОСОБА_1 за період шлюбу ніде не працював, доходів не мав, внеску в сімейний бюджет, побут тощо не вкладав не приймаються. Шлюб зареєстровано у 1977 році та не розірвано; надані ОСОБА_1 докази підтверджують його трудову діяльність та, як наслідок, наявність доходів; у 2012 році ОСОБА_1 досяг пенсійного віку. 
Ухвалюючи рішення в частині адміністративно-офісною будівлі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з належності такої на праві спільної сумісної власності подружжя з належним кожному з подружжя правом поділу в натурі.
Поділ нерухомого майна в натурі виключає можливі подальші спори щодо користування та розпорядження майном. 
ОСОБА_1 вказав вартість адміністративно-офісної будівлі.
Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06 квітня 2023 року №201-20230406-0005740295 (Додаток 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку /пункту 5 розділу ІІІ/) оціночна вартість адміністративно-офісної будівлі загальною площею 1404,60 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (рік забудови 1970) становить 35123947,99 грн. 
Підстави вважати вказану довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості неналежними доказами вартості спільного майна подружжя відсутні з огляду на викладене вище обґрунтування. 
ОСОБА_4 вартість адміністративно-офісної будівлі не вказала. 
ОСОБА_4 в суді першої інстанції не заявляла на відповідній стадії судового процесу про свою незгоду із зазначеною ОСОБА_1 оцінкою офісної будівлі; не зверталась до суб`єкта оціночної діяльності (оцінювача) з метою визначення ринкової вартості об`єкта, про поділ якого був поданий позов; не надала суду докази щодо вартості спірного об`єкта (за положеннями частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення); не зверталась до суду першої інстанції з клопотанням про призначення оціночної експертизи тощо.
Отже, ризики настання наслідків, пов`язаних з невчиненням ОСОБА_4 в суді першої інстанції до ухвалення рішення дій, направлених на доведення вартості спірного майна, покладаються на відповідача; суд першої інстанції у визначенні вартості спірної адміністративно-офісної будівлі виходив з наданого позивачем доказу, оскільки іншого доказу відповідач не надала, більш того, суттєвих заперечень щодо вартості будівлі не мала.
ОСОБА_1 просив в порядку поділу майна подружжя в натурі визнати за ОСОБА_4 право власності на адміністративно-офісну будівлю.
ОСОБА_4 не просила поділити адміністративно-офісну будівлю в інший спосіб. Тобто, не просила в порядку поділу майна подружжя в натурі визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю зі сплатою їй грошової компенсації; не просила не здійснювати поділ будівлі в натурі, а визнати за кожним право власності на частку тощо.
ОСОБА_4 в суді першої та апеляційної інстанції зайняла позицію належності будівлі їй на праві особистої власності, що є помилковим.
Ухвалюючи рішення в частині адміністративно-офісною будівлі, суд першої інстанції в порядку поділу майна подружжя в натурі визнав право власності на таку за ОСОБА_4 , з чим суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки іншого варіанту поділу майна сторонами не пропонувалось. 
Згідно наданої позивачем оцінки спірного майна, що не спростована відповідачем, загальна вартість спільного майна подружжя, що підлягає поділу, рівна 45765279,95 грн. (вартість квартири 8314644,37 грн. + вартість квартири 2326687,59 грн. + вартість адміністративно-офісної будівлі 35123947,99 грн.), частка кожного з подружжя рівна 22882639, 98 грн. 
Вартість присудженого в порядку поділу майна ОСОБА_1 рівна 8314644,37 грн.; вартість присудженого в порядку поділу майна ОСОБА_4 рівна 37450635,58 грн. Відтак, належна позивачу від відповідача грошова компенсація різниці вартості його частки у спільному майні рівна 14567995,60 грн., з чим суд першої інстанції визначився правильно.
Підстави для скасування рішення в частині вимог про поділ майна подружжя відсутні.
Щодо вимог в частині припинення права спільної сумісної власності, то застосуванню підлягає правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження №14-22цс20) про те, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.
За положеннями частини 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Отже, припинення права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна між ними передбачено законом.
Рішення суду в частині вимог про припинення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на об`єкти, що поділені між ними в натурі, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог про припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 120,0 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру загальною площею 39,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на адміністративно-офісну будівлю загальною площею 1404,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні 05 березня 2026 року апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав учасникам справи можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження. З огляду на складність справи, навантаження, тривалі відключення електроенергії ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17 березня 2026 року, потому через відпустку суддів Погорєлової С.О. і Сєвєрової Є.С. відкладено на 14 квітня 2026 року, поточу через лікарняний судді Погорєлової С.О. відкладено на 21 квітня 2021 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя – залишити без змін.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права спільної сумісної власності – скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; на адміністративно-офісну будівлю за адресою: АДРЕСА_2 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повну постанову складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова 

Є.С.Сєвєрова