ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 705/1773/25
адміністративне провадження № К/990/43187/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року (суддя Годік Л. С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (головуючий суддя Оксененко О. М., судді Ганечко О. М., Кузьменко В. В.) у справі № 705/1773/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
1. 25 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1793083 від 31 березня 2024 року.
2. На обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що при складанні оскаржуваної постанови відповідачем не надано доказів факту керування позивачем транспортним засобом, тобто не доведено факт вчинення правопорушення останнім.
3. З 25 лютого 2025 року позивач перебуває на військовій службі, а тому, на його думку, він не мав об`єктивної можливості захистити свої права та оскаржити постанову про адміністративне правопорушення, яку він не отримував (не зважаючи на адвокатський запит від 20 березня 2025 року).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
4. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, позов залишено без розгляду.
5. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду, виходив із того, що позивач пропустив установлений законом строк звернення до суду та не довів поважності причин його пропуску. За таких обставин суди дійшли висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.
6. Мотивуючи такі висновки, суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач був обізнаний про існування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1793083 від 31 березня 2024 року. Зокрема, на це, на думку судів, вказує відмітка в зазначеній постанові про відмову позивача від її отримання, що свідчить про його обізнаність із фактом її винесення.
7. Крім того, суди врахували, що не пізніше 11 квітня 2024 року позивачу достеменно було відомо про оскаржувану постанову, оскільки саме на її підставі ним сплачено штраф у розмірі 3400 грн. Вказана обставина, як зазначили суди, підтверджується витягом з Інформаційного порталу Національної поліції.
8. Також судами встановлено, що зазначену постанову 02 квітня 2024 року було направлено за адресою місця проживання позивача.
9. Оцінюючи доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суди попередніх інстанцій узяли до уваги й те, що 31 березня 2024 року працівниками поліції щодо нього було складено протокол ААД № 099419 за частиною першою статті 130 КУпАП, який став предметом розгляду Уманського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 705/2312/24, за результатами розгляду якої 29 липня 2024 року ухвалено постанову. У розгляді цієї справи брав участь представник позивача - адвокат Цімоха Р. Р., який був ознайомлений з матеріалами справи.
10. За таких обставин суди дійшли висновку, що позивач не навів переконливих доводів і не надав належних доказів на підтвердження існування об`єктивних перешкод для своєчасного оскарження постанови серії ЕНА № 1793083, зокрема в період після 11 квітня 2024 року, коли ним уже було сплачено штраф на її виконання.
11. Звернення до суду із цим позовом майже через рік після винесення спірної постанови, з урахуванням установлених КАС України скорочених строків оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, не свідчить про дотримання позивачем вимог процесуального закону щодо своєчасного звернення до суду.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги, її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
12. Не погодившись із рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, представник позивача подав касаційну скаргу.
13. У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною і скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1793083 від 31 березня 2024 року, а також закрити провадження стосовно позивача у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
14. На обґрунтування вимог касаційної скарги представник позивача зазначає, що жодних документів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП йому не вручалося ні особисто, ні засобами поштового зв`язку.
15. Представник позивача вказує, що 20 березня 2025 року ним було направлено до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції адвокатський запит з метою отримання копій усіх документів, які стали підставою для оформлення щодо позивача матеріалів від 31 березня 2024 року за статтею 126 КУпАП, однак станом на момент подання адміністративного позову відповіді на цей запит отримано не було.
16. Також представник позивача зазначає, що факт винесення оскаржуваної постанови у присутності позивача в суді не підтвердився, оскільки в постанові відсутній його підпис, а запис про відмову від підпису не підтверджений ні відеозаписом, ні показаннями свідків.
17. Крім того, на думку представника позивача, суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 у період з 04 листопада 2023 року до 06 січня 2025 року перебував саме на виконанні бойових завдань відповідно до розпоряджень, а не при виконанні звичайних службових обов`язків, у зв`язку з чим не мав об`єктивної можливості захистити свої права та своєчасно оскаржити спірну постанову.
18. Представник позивача звертає увагу й на те, що відповідно до довідки форми 6 щодо ОСОБА_1 у день події (формування постанови за статтею 126 КУпАП), а саме 31 березня 2024 року, він брав участь у заходах із захисту Батьківщини та на виконання наказу командира військової частини виконував завдання, обов`язкове до виконання, що, на його думку, виключало можливість належної участі у процедурі притягнення до адміністративної відповідальності.
19. Крім цього, представник позивача зазначає, що позивач не мав можливості отримати рекомендоване поштове відправлення від 02 квітня 2024 року з трекінг-номером 0600905199150, яким, за твердженням відповідача, йому було направлено оскаржувану постанову, оскільки у період з 04 листопада 2023 року до 06 січня 2025 року він перебував на виконанні бойових завдань та за місцем своєї реєстрації фактично не проживав.
20. На думку представника позивача, відомості з бази «Армор» про те, що 11 квітня 2024 року позивачем сплачено штраф у розмірі 3400 грн на підставі оскаржуваної постанови, не є допустимим доказом, оскільки до суду не надано безпосереднього платіжного документа, зокрема квитанції, чека, ордера чи іншого належного підтвердження такої сплати.
21. Представник позивача також вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що адвокат Цівоха Р. Р., який був ознайомлений з матеріалами справи № 705/2312/24, що розглядалася Уманським міськрайонним судом Черкаської області, мав повідомити ОСОБА_1 про існування оскаржуваної постанови, оскільки адвокат не зобов`язаний виконувати функції працівників поліції чи суду щодо вручення процесуальних документів або повідомлення особи про інші постанови.
22. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 705/1773/25.
23. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні її вимог.
24. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що йому не було відомо про наявність постанови серії ЕНА № 1793083 від 31 березня 2024 року, оскільки на місці події вона працівниками поліції не вручалася, не відповідає дійсності та спростовується наявними у справі доказами. За твердженням відповідача, позивач на місці винесення оскаржуваної постанови відмовився від її підписання та отримання копії, у зв`язку з чим 02 квітня 2024 року її було направлено за адресою його проживання за вих. № 3421/41/24/04 з присвоєнням поштового трекінг-номера 0600905199150. У подальшому це рекомендоване відправлення, за твердженням відповідача, було отримано позивачем за вказаною ним адресою проживання, яка також збігається з адресою, зазначеною у позовній заяві.
25. Крім того, відповідач зазначає, що 11 квітня 2024 року позивач сплатив штраф у розмірі 3400 грн на підставі оскаржуваної постанови, що, на його думку, також підтверджує факт обізнаності позивача про її існування.
26. Відповідач також звертає увагу на те, що стосовно позивача 31 березня 2024 року було складено протокол ААД № 099419 за частиною першою статті 130 КУпАП, який розглядався Уманським міськрайонним судом Черкаської області, про що свідчить постанова від 29 липня 2024 року у справі № 705/2312/24. При цьому в матеріалах зазначеної справи міститься рапорт працівників патрульної поліції, у якому наявна інформація щодо постанови, оскаржуваної у цій справі, і саме цей документ, як зазначає відповідач, був доданий самим позивачем до адміністративного позову.
27. На думку представника відповідача, адвокат Цівоха Р. Р., який володів інформацією, наявною в матеріалах справи № 705/2312/24, мав повідомити позивача про постанову, що є предметом оскарження у цій справі.
28. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 106-109, 113 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, інформація в автоматизованій системі відстеження АТ «Укрпошта» зберігається протягом шести місяців, а тому відсутність на час розгляду справи відомостей у системі відстеження щодо пересилання поштового відправлення не спростовує факту його направлення, оскільки оскаржувану постанову було надіслано позивачу більш ніж за рік до цього.
29. Також відповідач зазначає, що витяг з Інформаційного порталу Національної поліції є належним доказом сплати штрафу на підставі оскаржуваної постанови, оскільки містить її серію та номер - ЕНА № 1793083 від 31 березня 2024 року, дату сплати - 11 квітня 2024 року, а також особисті дані позивача, які збігаються з даними, зазначеними в оскаржуваній постанові, позовній заяві та апеляційній скарзі.
30. На переконання відповідача, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про свідоме та умисне затягування стороною позивача процесуальних строків, що не може бути підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.
31. Ухвалою від 07 квітня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів попередніх інстанцій та доводів касаційної скарги
32. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин перевіряє правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність доказів чи перевагу одних доказів над іншими, а також збирати або приймати нові докази.
33. За змістом частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано лише в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для цієї категорії спорів спеціальне правило передбачене частиною другою статті 286 КАС України: позов щодо оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності подається протягом десяти днів, а щодо постанов у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. Узгоджено із цим пункт 3 частини першої статті 288 КУпАП передбачає альтернативну можливість оскарження постанови або до вищестоящого органу, або до суду, а стаття 289 КУпАП визначає строки такого оскарження. Якщо ж факт пропуску строку встановлено після відкриття провадження і наведені підстави для його поновлення визнано неповажними, належним процесуальним наслідком є залишення позову без розгляду, що випливає з положень статті 123 КАС України.
34. Інститут процесуальних строків в адміністративному судочинстві спрямований на забезпечення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та належної організації судового процесу. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово виходив із того, що в справах цієї категорії законодавець визнав десятиденний строк достатнім для того, щоб особа, яка вважає свої права порушеними, визначилася зі способом їх судового захисту.
35. Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку суд повинен установити не лише сам факт існування певних обставин, а й те, чи дійсно вони унеможливлювали своєчасне звернення до суду. Такий самий підхід Верховний Суд повторив і в новішій практиці.
36. У постановах від 12 червня 2020 року у справі № 686/28291/19 та від 25 лютого 2021 року у справі № 953/2781/20 Верховний Суд звернув увагу, що у справах про оскарження постанов у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначальним для обчислення строку звернення до суду є встановлення дати вручення постанови, отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, а також повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Саме тому при вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду суди повинні з`ясувати дату отримання відповідної постанови. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом і в постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 290/606/23.
37. Водночас у постанові від 16 листопада 2023 року у справі № 290/606/23 Верховний Суд окремо зазначив, що норми законодавства не пов`язують право особи на звернення до суду з позовом про оскарження постанови виключно з моментом її проголошення. Отже, сама лише відмітка про відмову від отримання постанови в момент її винесення не є самодостатньою підставою для висновку про початок перебігу строку звернення до суду; така обставина підлягає оцінці лише у сукупності з іншими належними даними щодо вручення, направлення або фактичної обізнаності особи про існування постанови.
38. Крім того, у постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 750/8462/22 та від 30 жовтня 2025 року у справі № 439/354/25 Верховний Суд наголосив, що звернення особи до вищестоящого органу зі скаргою на постанову у справі про адміністративне правопорушення не є визначеним законом досудовим порядком вирішення спору, а є лише альтернативним способом захисту. Отже, сам собою таке звернення не є безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
39. У цій справі суди попередніх інстанцій установили, що з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся 25 березня 2025 року, тобто поза межами спеціального десятиденного строку, передбаченого для спорів цієї категорії. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, представник позивача посилався на те, що позивач не отримував постанову ні особисто, ні поштовим зв`язком, а про її існування дізнався лише після направлення адвокатського запиту 20 березня 2025 року та отримання відповіді на нього 25 березня 2025 року, а також після ознайомлення з матеріалами іншої справи.
40. Оцінюючи ці доводи, колегія суддів виходить із того, що сам собою факт направлення адвокатського запиту у березні 2025 року не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує початок перебігу або поновлення строку звернення до суду. Так само й ознайомлення представника позивача з матеріалами іншої справи не може саме по собі визначати момент початку такого строку. У цьому аспекті наведені доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться не до об`єктивної неможливості своєчасного звернення до суду, а до власного розуміння представником позивача моменту, з якого, на його думку, слід обчислювати відповідний строк. 
41. Водночас висновок про обізнаність позивача з оскаржуваною постановою не може ґрунтуватися лише на відмітці про відмову від її отримання. Також, як убачається з мотивів оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій виходили не з однієї цієї обставини, а з сукупності встановлених даних, а саме: направлення постанови поштовим відправленням за адресою місця проживання позивача, а також відомостей про сплату штрафу 11 квітня 2024 року. Посилання ж на наявність відомостей про спірну постанову в матеріалах іншої справи та обізнаність із ними представника позивача могло бути враховане судами лише як додаткова, а не самостійна обставина. Саме оцінка сукупності наведених обставин, а не кожної з них окремо, узгоджується з підходом Верховного Суду, викладеним, зокрема, у справі № 290/606/23, щодо визначення моменту, коли особа дізналася або за умови виявлення належної обачності повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
42. Також сам собою посилання представника позивача на проходження позивачем військової служби та виконання бойових завдань не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Для визнання таких обставин поважними необхідно встановити не лише факт проходження служби чи перебування у відрядженні, а й те, що саме впродовж відповідного періоду вони об`єктивно унеможливлювали звернення до суду особисто або через представника. Отже, наявність довідки форми 6 та посвідчення про відрядження, без підтвердження такого причинного зв`язку, не є достатньою підставою для поновлення строку. Такі документи самі по собі не підтверджують існування об`єктивних перешкод, які позбавляли позивача можливості звернутися до суду в межах строку, визначеного частиною другою статті 286 КАС України.
43. Отже, вирішальним у цьому випадку є не кожен окремий факт сам по собі, а їх оцінка у взаємному зв`язку та сукупності.
44. Висновок судів попередніх інстанцій про обізнаність позивача з існуванням оскаржуваної постанови ґрунтується на сукупності встановлених обставин, а саме: відмові від її отримання, направленні постанови поштою за адресою проживання позивача, сплаті штрафу, а також наявності відомостей про цю постанову в матеріалах іншої справи. Такий підхід узгоджується із загальними засадами оцінки доказів та критеріями визначення поважності причин пропуску процесуального строку, які застосовуються Верховним Судом у справах цієї категорії.
45. Доводи касаційної скарги в тій частині, у якій вони стосуються законності винесення постанови по суті, належності доказів учинення адміністративного правопорушення та допустимості окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій щодо пропуску строку звернення до суду. За встановленої відсутності поважних причин пропуску цього строку зазначені доводи не мають вирішального значення для правильного розв`язання питання, яке є предметом касаційного перегляду в цій справі.
46. Отже, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував норми процесуального права, дійшовши висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Установивши пропуск такого строку після відкриття провадження у справі, суди обґрунтовано застосували наслідок, передбачений статтею 123 КАС України, та залишили позов без розгляду. Підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 122, 123, 286, 341 КАС України, а також статей 288, 289 КУпАП колегія суддів не вбачає. Відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
47. Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
48. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
49. З урахуванням викладеного Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, тож у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 належить відмовити.
50. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 705/1773/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді М. В. Білак
В. Е. Мацедонська