Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року Справа№200/1766/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кошкош О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошових коштів
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; стягнення індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно у сумі 232900,21 грн відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1 з 26.08.2016 по теперішній час проходить військову службу. На прохання здійснити виплату індексації грошового забезпечення отримано відмову. Вважає наявним право на виплату індексації грошового забезпечення у належному розмірі. 
17 березня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуті.
24 березня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі призначено розгляд справи за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.
30 травня 2025 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №200/1765/25.
26 лютого 2026 року ухвалою суду поновлено провадження у справі.
26 лютого 2026 року ухвалою суду зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати довідку про нараховане позивачу грошове забезпечення з урахуванням рішення по справі № 200/1765/25.
Відповідач позов не визнав, надав відзив за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що починаючи з березня 2018 року базовим місяцем для розрахунку індексації є березень 2018 року. Починаючи з 01.03.2018 позивачу нараховувалася та сплачувалася індексація грошового забезпечення у повному розміру. У зв`язку з набранням чинності Постановою № 704 індекс споживчих цін за березень 2018 року приймається за 1 або 100 %, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. У березні 2018 року індекс споживчих цін рівний 1, а тому індексація грошового забезпечення не нараховується. Відповідно до офіційних даних, розміщених на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2018 року становив 100,8 %, у травні 2018 року 100,0 %, у червні 2018 року 100,0 %, у липні 2018 року 99,3 %, у серпні 2018 року 100,0 %, у вересні 2018 року 101,9 %, у жовтні 2018 року 101,7 %. Таким чином, лише у жовтні 2018 року відбулося досягнення порогового значення інфляції у розмірі 103 % (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3 % * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100). При цьому, індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, а тому право на проведення індексації грошових доходів у військовослужбовців, з урахуванням базового місяця березень 2018 року виникло лише в грудні 2018 року. Військовою частини НОМЕР_1 позивачу за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в повному обсязі. Вважає, що відсутні підстави для проведення індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 у фіксованій величині 4463,15 грн, оскільки позивачу за цей період була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в повному обсязі. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.08.2016 проходив військову службу та у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 отримував грошове забезпечення у Військовій частині НОМЕР_1 .
З довідки Військовій частині НОМЕР_1 від 07.03.2025 №202 про розмір грошового забезпечення вбачається, що в березні 2018 року збільшено зокрема посадовий оклад з 970 грн до 4370 грн, оклад за військовим званням зі 120 грн до 1270 грн, з січня 2019 року посадовий оклад збільшено до 4510 грн, з грудня 2019 року посадовий оклад збільшено до 4930 грн, а оклад за військовим званням до 1340 грн.
Поточні суми індексації нараховані в період лютий 2019 року – серпень 2019 року жовтень 2019 року – грудень 2022 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.05.2025 по справі №200/1765/25, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2025:
визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 12.05.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 12.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з урахуванням раніше виплачених сум за період з 29.01.2020 по 12.05.2023 складових грошового забезпечення і виплат, розмір яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні. 
Рішення набрало законної сили.
На виконання рішення суду по справі №200/1765/25 здійснено розрахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 12.05.2023. З розрахунку вбачається, що з 29.01.2020 посадовий оклад збільшено до 5890 грн, а оклад за військовим званням до 1600 грн, з січня 2021 року посадовий оклад збільшено до 6360 грн, а оклад за військовим званням до 1730 грн. 
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати «індексації-різниці» грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 із застосуванням абз. абз. 4-6 п. 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 р. № 1078 позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правовідносини, з приводу яких винник спір, регулюються Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-ХІІ) який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2-4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 4 частини 1 статті 2 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону України №1282-ХІІ передбачені підстави для проведення індексації. Так, відповідно до статей 4, 6 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З наведених норм вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації, порядок якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
А тому не здійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення є порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку №1078.
Відповідно ж до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, яким є відповідач, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Також слід зазначити, що ст. 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).
Під час розгляду справи судом встановлено, що у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 позивачу здійснювалась виплата грошового забезпечення, при цьому поточна індексація нарахована/виплачена за період лютий 2019 року – серпень 2019 року, жовтень 2019 року – грудень 2022 року.
У позовній заяві позивач вказує, що при нарахуванні індексації відповідач безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати йому індексації у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу. Звідси позивач висновує, що відповідач неправильно нарахував та виплатив йому індексацію грошового забезпечення за цей період.
Оцінюючи такий аргумент позивача з урахуванням фактичних обставин цієї справи та неведеного вище правового регулювання спірних правовідносин суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 (з урахування ухвали від 30 березня 2023 року про виправлення описки у судовому рішенні) та зазначає наступне.
Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
У цьому контексті суд зауважує, що у цій справі правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 01 березня 2018 року не є спірними.
Суд враховує, що з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 11 листопада 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковою для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що оклад позивача також збільшився з 30.01.2020, з 01.01.2021, 01.01.2022 (право на таке підвищення встановлено рішенням суду по справі № 200/1765/25). З рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/1765/25 вбачається, що позивачу протиправно обчислено посадовий оклад та оклад за військовим званням (виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762 грн), замість: з 30.01.2020 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (2102 грн), з 01.01.2021 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року (2270 грн), з 01.01.2022 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 грн).
Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що з 01.03.2018, з 30.01.2020 та з 01.01.2021, 01.01.2022 (місяці підвищення доходу позивача) відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.
У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року; розмір підвищення доходу з 30.01.2020 дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася з 30.01.2020; розмір підвищення доходу в січні 2021 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у січні 2021 року; розмір підвищення доходу в січні 2022 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у січні 2022 року. Якщо ці умови наявні, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен був застосувати абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 та встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року, в січні 2020 року з 30.01.2020, в січні 2021 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року, в січні 2020 року з 30.01.2020, в січні 2021 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Оскільки до прийняття Постанови КМУ №704 в останнє посадові оклади підвищували в січні 2008 року то сума індексації у грудні 2017 року становить 4258,75 грн, розмір якої підтверджений листом Мінсоцполітики від 28.09.2021 року №5211/0/290-21/51: 4 258,75 грн. (1 762 х 241,7 /100) (абзац 9), серед яких: 1 762,00 грн це прожитковий мінімум (змінився у грудні 2017 року); 241,7 % - це величина приросту індексу споживчих цін.
З грудня 2017 року по лютий 2018 року сума індексації становила 4258,75 грн. з величиною приросту індексу споживчих цін 241,7%. Тому, відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума належної індексації в березні 2018 року мала розраховуватися як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30%.
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 у такому разі склала: 1762,00 грн. х 253,30% / 100% = 4463,15 грн.
До аналогічних висновків щодо розміру суми можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 року по справі № 520/6243/22.
Згідно довідки про грошове забезпечення позивача у лютому 2018 року, грошове забезпечення становить 20874,80 грн, у березні 2018 року грошове забезпечення позивача становить 21418,54 грн. Отже, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року склав 543,74 грн (21418,54 грн – 20874,80 грн).
Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу позивача суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 543,74 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4463,15 грн тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. 
Для визначення розміру індексації-різниці в інші місяці підвищення тарифних ставок (окладів) (з 30.01.2020, з 01.01.2021 та з 01.01.2022) відповідач повинен встановити різницю між розміром підвищення доходу та сумою індексації (поточної та індексації-різниці) що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення доходу (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.
За таких обставин суд доходить висновку, що у випадку, який розглядається, відповідач учинив протиправну бездіяльність, яка полягає саме у не вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року. Відтак позовну вимогу у цій частині належить задовольнити у такий спосіб: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у розглядуваній частині суд виходить з такого.
Насамперед суд звертає увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Як встановив суд відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період. Саме тому суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача у цій частині.
Вимога позивача щодо визначення сталої щомісячної суми індексації-різниці на рівні 4463,15 грн/міс задоволенню не підлягає, оскільки розрахована на весь період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року без врахування такої обставини як підвищення грошового доходу, а саме з 30.01.2020, з 01.01.2021 та з 01.01.2022.
За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Пунктом четвертим частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому згідно з абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Беручи до уваги викладене, суд уважає, що з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи вищенаведене позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року до 31 грудня 2022 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя О.О. Кошкош