ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1692/26 Справа № 185/2414/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс»,
відповідач ОСОБА_1 , 
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Головін В.О., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У березні 2025року ТОВ “Синергія Систем”, правонаступником якого є ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс», подало в суд позов проти ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17 липня 2025року, вимагало стягнути з відповідача на свою користь 75 000,00грн основного боргу. 
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 20 жовтня 2024року з відповідачем був укладений Договір про надання поворотної фінансової допомоги №ССБФД-1024/5. Відповідно до п.2.3. Договору, на виконання обов`язку передати відповідачу гроші в борг (поворотну фінансову допомогу), було зроблено банківські переказ на карту відповідача в розмірі 75 000,00грн., що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів (зі штампом банку): №349644287 на суму 25000,00грн; №349644315 на суму 50 000,00грн. 
Вказував, що відповідач гроші в обумовлений строк не повернув, чим порушив умови договору.
17 липня 2025року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог у якій заявник послався на відсутність у нього оригіналу Договору про надання поворотної фінансової допомоги, проте вважав, що ним доведено отримання відповідачем коштів, які в будь-якому випадку підлягають поверненню. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс»відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем оригінал Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року суду не надано, а без його оригіналу встановити факт укладення даного договору між позивачем та відповідачем у справі неможливо.
Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025року стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
23 жовтня 2025року ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025року та на додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025року, доповнивши її 31 жовтня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та додаткового рішення суду та просив задовольнити його позов.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що незважаючи на повідомлення суду позивачем про відсутність та викрадення оригіналу договору про надання поворотної фінансової допомоги, суд діяв упереджено, витребував його у позивача та призначив судову почеркознавчу експертизу. 
Вказував, що факт отримання відповідачем позики в повній мірі підтверджується відповідними банківськими платіжними дорученнями, чого достатньо для задоволення позовних вимог.
Вважав, що в даному випадку підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, оскільки відсутні правові підстави, які б давали право відповідачу зберігати кошти, які він отримав.
У доповненнях до апеляційної скарги заявник просив також скасувати додаткове рішення суду про стягнення з Товариства на користь відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими Товариство обґрунтовувало свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
22 грудня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 10 лютого 2026року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
За змістом копії Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року ОСОБА_1 отримав від позивача поворотну фінансову допомогу у сумі 75 000,00грн.
Відповідно до платіжних інструкцій кредитового переказу коштів (зі штампом банку) №349644287 на суму 25 000,00грн та №349644315 на суму 50 000,00грн, отримувачем вказано ОСОБА_1 , призначення платежу: надання поворотної фінансової допомоги за договором № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року.
25 червня 2025року ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення справжності підпису відповідача на договорі про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року. Експертам поставлено запитання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в Договорі про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року тією особою від імені якої він зазначений чи іншою особою. Та судом було витребувано у позивача оригінал вказаного договору.
Позивач не надав оригінал договору суду, посилався на те, що договір було викрадено донькою відповідача, у зв`язку з чим повідомляв, що надати договір для проведення експертизи також неможливо.
Відповідно до довідки форми ОК-5 з Пенсійного фонду про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , за нього ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» у жовтні, листопаді 2024року сплачено страхові внески /а.с.60 т. 1/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що судом не встановлено поважності причин не надання позивачем суду оригіналу Договору про надання поворотної фінансової допомоги №ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року, що суд розцінив як ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів без яких неможливо провести експертизу. Також суд виснував, що позивачем не надано чинного вироку суду, яким би була встановлена вина відповідача або інших осіб у викраденні документів у позивача, а інші документальні докази лише підтверджують факт звернення позивача до правоохоронних органів.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом та дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Як визначив суд першої інстанції, предметом судового спору в даній цивільній справі є невиконання відповідачем обов`язків з належного виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 і відповідно стягнення з відповідача сум заборгованості за умовами цього договору.
Між тим, у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу Договору про надання поворотної фінансової допомоги, позивач вважав, що ним доведено отримання відповідачем коштів, які в будь-якому випадку підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» вказував, що незважаючи на повідомлення суду позивачем про відсутність та викрадення оригіналу договору про надання поворотної фінансової допомоги суд діяв упереджено, і витребував спірний договір у позивача та призначив судову почеркознавчу експертизу.
Згідно частини шостої статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
У даній справі встановлено, що відповідач категорично заперечував обставини щодо укладання та підписання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №ССБФД-1024/5 та ініціював проведення почеркознавчої експертизи, оскільки ставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.
Тож, у відповідності до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, суд витребував оригінал відповідного договору та призначив експертизу в порядку забезпечення доказів.
Посилання як на довід апеляційної скарги ТОВ «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс» на те, що факт отримання відповідачем позики в повній мірі підтверджується відповідними банківськими платіжними дорученнями з зазначенням призначення платежу, чого достатньо для задоволення їх позовних вимог не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей /стаття 1047 ЦК України/.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку /частина перша статті 207 ЦК України/.
По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.
Законодавець імперативно в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа.
Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023року у справі №755/16831/19.
Тож, враховуючи відсутність оригіналу договору, квитанції про перерахування коштів з вказівкою на призначення платежу не є підтвердженням отримання відповідачем позики саме за договором про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5. 
Щодо посилання апеляційної скарги про те, що в даному випадку підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, оскільки відсутні правові підстави, які б давали право відповідачу зберігати кошти, які він отримав у борг у позивача, варто зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007року).
У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права – це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість – одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004року № 15-рп/2004).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі– «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434св20) та від 11 січня 2023року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22).
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Апеляційний суд звертає увагу, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Такий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2024року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405св23).
У справі, яка переглядається, не доведено, що відповідачем було підписано (укладено) з позивачем договір про надання поворотної фінансової допомоги № ССБФД-1024/5 від 20 жовтня 2024року, проте позивач здійснив ряд оплат в розмірі: 25 000,00грн від 22 жовтня 2024року; 50 000,00грн від 29 жовтня 2024року, що виключає вірогідність рахункової помилки з його сторони.
Здійснення оплати декількома послідовними платежами за відсутності зобов`язання щодо їх здійснення за договором фінансової допомоги та подальша вимога позивача з повернення вказаних грошових коштів свідчать про суперечливу поведінку останнього, що у відповідності до вищенаведеної усталеної судової практики виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та задоволення позовних вимог.
Водночас встановивши, що позивачем не доведено, що відпала будь-яка інша правова підстава отримання відповідачем вказаних коштів та ніщо не вказує на безпідставне набуття відповідачем грошових коштів, оскільки зобов`язання сторін можуть виникати не лише з письмового договору, а й з інших правовідносин, як-то трудових тощо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності додаткового рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: копію Договору № 03/7 про надання юридичних послуг від 14 березня 2025року укладеного між адвокатським бюро «Келембет та партнери» та ОСОБА_1 ; копію додаткової угоди від 01 жовтня 2025року до Договору № 03/7 про надання юридичних послуг; акт приймання передачі виконаних робіт від 03 жовтня2025року; рахунок фактуру № 77031025 від 03 жовтня2025року на суму 37 000грн., копію квитанції серія 03ААВ № 1438101 від 06 жовтня 2025року вартість послуги 37 000 грн. згідно рахунку від 03 жовтня2025року.
Та керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 10 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Трейд Сіті Сервіс».
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025року та додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026року.

Судді: