ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/13367/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Жукова С.В., Огородніка К.М., 
за участі секретаря судового засідання Громак В.А.

учасники справи:
позивач (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс",
представник боржника - Бохан О.С., адвокат,
арбітражний керуючий, ліквідатор боржника - Перепелиця Василь Володимирович - не з`явився,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - Яценко О.В., адвокат,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" в особі ліквідатора боржника арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича 
на постанову Північного апеляційного господарського суду
від 26.11.2025
у складі колегії суддів: Доманської М.Л. (головуюча), Сотнікова С.В., Отрюха Б.В.

у провадженні за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" в особі ліквідатора боржника арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича 
до ОСОБА_1 
про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника 

у справі № 910/13367/19 за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс"
про визнання банкрутом
ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/13367/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" (далі - ТОВ "Кімет-Плюс", боржник) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль-Блюз" (далі - ТОВ "Стиль-Блюз", кредитор), введено процедуру розпорядження майном боржника. 

2. Постановою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у цій справі визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 

3. У межах цієї справи ліквідатор боржника звернувся до господарського суду із заявою про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника в розмірі 4 509 805,29 грн у зв`язку з доведенням Боржника до банкрутства. 

4. Заяву мотивовано тим, що Відповідач як керівник і одноосібний власник Боржника вчинив дії, спрямовані на виведення нерухомого майна Боржника та коштів, що надійшли від ТОВ "ДБК-Партнер", у зв`язку з чим у Боржника відсутні активи, за рахунок яких можливе задоволення вимог кредиторів. 

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025, Заяву задоволено, покладено на Відповідача субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Боржника, стягнуто з Відповідача на користь Боржника грошові кошти в розмірі 4 509 805,29 грн. 

6. Судові рішення мотивовано встановленням обставин, які свідчать про наявність у діях і бездіяльності Відповідача складу господарського правопорушення, що має наслідком тягар субсидіарного обов`язку за зобов`язаннями Боржника. Так, будучи обізнаним про наявність у Боржника заборгованості перед кредиторами, яка стала підставою для відкриття провадження у справі про його банкрутство, Відповідач не вчинив дій для її погашення, натомість його дії призвели до зменшення розміру активів Боржника (виведення нерухомого майна та грошових коштів на користь третіх осіб). 

7. Постановою Верховного Суду від 07.08.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі №910/13367/19 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

8. Суд касаційної інстанції вказав на те, що апеляційний господарський суд не здійснив належної перевірки висновків господарського суду першої інстанції, викладених у оскаржуваній ухвалі, щодо наявності в діях / бездіяльності Відповідача складу цивільного правопорушення як підстави для притягнення його до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника з урахуванням прийняття до уваги чи відхилення відповідно до вимог процесуального законодавства доводів Відповідача та ліквідатора Боржника, а також доказів, наявних у справі та додатково поданих ними на підтвердження своїх доводів. Крім того, господарський суд апеляційної інстанції не розглянув заяву Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції (за результатами нового розгляду) 

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/13367/19 скасовано.
Прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Кімет-Плюс" арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 в розмірі 4 509 805 грн 29 коп.

10. Постанова мотивована тим, що, станом на дату звернення із заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 ( 09.07.2024 ) ліквідатором банкрута не було вчинено всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення та повернення майна банкрута, а саме, грошових коштів з контрагентів, зокрема, ТОВ "Ефект Консалт" та Філії "Адел" ТОВ «Фрегат». За висновками суду наведену заяву до суду подано передчасно, оскільки таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) ліквідатор банкрута може подати не раніше ніж після завершення всіх заходів, спрямованих на розшук майна, повернення майна боржника від третіх осіб, реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності активів боржника для повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

Обставини справа встановлені судами

11. На підставі протоколу №4 загальних зборів учасників Боржника від 23.04.2004 ОСОБА_1 (Відповідач) став одноосібним учасником Боржника з часткою у статутному капіталі 100%.

12. 19.02.2007 Боржник подав реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) щодо Боржника, в якій, зокрема, директором та єдиною особою, яка має вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, зазначено ОСОБА_1 (Відповідача).

13. У рішенні Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/25507/13 встановлено такі обставини.

14. 20.12.2007 ТОВ "Стиль-Блюз" та Боржник уклали договір безвідсоткової фінансової допомоги №1/12 (далі - Договір №1/12) на умовах повернення (преамбула), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого ТОВ "Стиль-Блюз" зобов`язалось у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, надати Боржнику безвідсоткову фінансову допомогу на умовах повернення в сумі 4823860,00 грн у такому порядку (графіку): до 25.01.2008 - 803976,67 грн; до 25.02.2008 - 803976,67 грн; до 25.03.2008 - 803976,67 грн; до 25.04.2008 - 803976,67 грн; до 25.05.2008 - 803976,67 грн; до 25.06.2008 - 803976,67 грн. Натомість Боржник зобов`язався повернути фінансову допомогу в установлені цим договором строки.

15. Пунктом 2.1 Договору №1/12 передбачено, що ТОВ "Стиль-Блюз" надає Боржнику безвідсоткову фінансову допомогу на строк з 25.01.2008 до 25.12.2010.
16. Згідно з пунктом 2.3 Договору №1/12 Боржник зобов`язаний повернути безвідсоткову фінансову допомогу до 25.12.2010 шляхом перерахування в безготівковій формі відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Стиль-Блюз" або провести розрахунки іншим, не забороненим чинним законодавством шляхом.

17. Доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не містять.

18. 24.12.2007 сторони уклали додаткову угоду до Договору №1/12, згідно з якою надання коштів здійснюється на підставі розрахунку, який ТОВ "Стиль-Блюз" надає Боржнику за один день до дати здійснення чергового платежу; договір пайової участі від 20.12.2007, укладений між Боржником і Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) є невід`ємною частиною Договору №1/12, сплата фінансової допомоги здійснюється частинами та коригується на індекс інфляції, що дзеркально відображає відповідні умови договору пайової участі.

19. ТОВ "Стиль-Блюз" на виконання умов Договору №1/12 перерахувало Боржнику грошові кошти в сумі 5 510 590,24 грн (з урахуванням коригування сум на індекс інфляції), що підтверджується відповідними банківськими виписками.

20. Оскільки Боржник в порушення взятих на себе зобов`язань у строк, визначений договором, суму безвідсоткової фінансової допомоги не повернув, ТОВ "Стиль-Блюз" звернулося до суду із позовом про стягнення з Боржника заборгованості у розмірі 5510590,24 грн, а також штрафних санкцій у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

21. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2016 у справі №910/25507/13 (залишеною без змін за наслідками апеляційного та касаційного перегляду) за позовом ТОВ "Стиль-Блюз" до Боржника про стягнення 6242329,25 грн з метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили накладено арешт на майно Боржника - майновий комплекс - кінотеатр "Кристал" площею 68,40 м2, згідно з додатком: нежилий будинок (літ. А) площею 68,4 м2, крім того зал для глядачів площею 682,2 м2, сцена площею 149,8 м2, розташований за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6 (далі - Комплекс), у межах заборгованості у розмірі 6242329,25 грн.

22. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/25507/13 позов ТОВ "Стиль-Блюз" задоволено частково, стягнуто з Боржника на користь ТОВ "Стиль-Блюз" основний борг у розмірі 5 510 590,24 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 8 177 806,73 грн, 3% річних у розмірі 1 260 944,00 грн та 72598,74 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

23. При цьому, 23.12.2016 Боржник (в особі директора, Відповідача) (іпотекодатель) та ТОВ "Нвк Сервіс Груп" (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки майнового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований за №4947 (далі - Договір іпотеки).

24. Відповідно до пункту 2 Договору іпотеки ним забезпечується виконання грошових зобов`язань ПП "Елєттро" перед ТОВ "Нвк Сервіс Груп" за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ16-0609-1 від 06.09.2016 (основний договір) зі змінами від 10.10.2016 №1, згідно з якими ПП "Елєттро" має перерахувати ТОВ "Нвк Сервіс Груп" 750000,00 грн у строк до 30.12.2016 включно.

25. Пунктом 6 Договору іпотеки визначено, що в забезпечення виконання зобов`язань ПП "Елєттро" за основним договором Боржник передав у іпотеку власне нерухоме майно - Комплекс (кінотеатр "Кристал" площею 68,40 м2, нежилий будинок (літ. А) площею 68,4 м2, зал для глядачів площею 682,2 м2, сцена площею 149,8 м2, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Картвелішвілі, 6 (далі - Комплекс)

26. У пункті 20 Договору іпотеки сторони виклали застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

27. 31.10.2018 Боржник (в особі директора, Відповідача) та ТОВ "Нвк Сервіс Груп" уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. за реєстровим №642, згідно з яким внаслідок невиконання ПП "Елєттро" основного зобов`язання, Боржник передав у рахунок виконання зобов`язання, а ТОВ "Нвк Сервіс Груп" прийняв у власність за вартістю 750 000,00 грн Комплекс. На виконання вказаного договору сторонами складено акт приймання-передачі від 31.10.2018.
28. Передача належного Боржнику Комплексу здійснено без відповідних майнових дій ТОВ "Нвк Сервіс Груп", під час дії накладеного судом арешту на майно, про існування якого керівнику Боржника було достеменно відомо. Передача Комплексу у власність ТОВ "Нвк Сервіс Груп" за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 31.10.2018 здійснена безоплатно. Зазначені правочини укладені протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство Боржника. 

29. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/10019/20 визнано недійсними Договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 31.10.2018 на підставі частин 1, 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

30. Боржник і ТОВ "ДБК-Партнер" уклали договір від 24.03.2015 №11 (далі - Договір №11). Відповідно до пункту 3.2.5 Договору №11 та додаткової угоди від 24.03.2015 №1 зараховано на рахунок Боржника: 26.03.2015 - 1200000,00 грн, 22.12.2015 - 3000000,00 грн, 26.01.2016 - 2800000,00 грн. 

31. Наведені обставини встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/9064/18, яким задоволено первісний позов ТОВ "ДБК-Партнер" до Боржника про розірвання Договору №11 і стягнення 7 000 000,00 грн, у решті первісного позову відмовлено, а також задоволено зустрічних позов Боржника до ТОВ "ДБК-Партнер" про стягнення 716092,01 грн. 

32. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2023 у цій справі ухвалено витребувати у ТОВ "Ефект Консалт", Філії "Адел" ТОВ "ТД "Фрегат", ТОВ "ТД "Фрегат", ПП "Євроклідон", ТОВ "Проектно-Монтажний Центр "Вітеір", ТОВ "Експреспроект", ТОВ "Інжинірінг Проджект" зазначені ліквідатором Боржника документи, встановлено зазначеним особам строк для надання витребуваних документів до 06.02.2023 (включно). Вимоги зазначеної ухвали суду не виконано, витребувані документи не надано.

33. 07.04.2015 зареєстровано ТОВ "Ефект Консалт" зі статутним капіталом 4000 грн, що підтверджується долученим витягом з Реєстру.

34. 09.04.2015 (тобто через два дні після реєстрації ТОВ "Ефект Консалт") Боржник здійснив переказ на користь ТОВ "Ефект Консалт" у сумі 524210,00 грн із призначенням платежу "за юр послуги дог № 1/15 від 09.04.2015".

35. 23.12.2015 Боржник здійснив переказ на користь ТОВ "Ефект Консалт" у сумі 100000,00 грн із призначенням платежу "фін допомога дог № 3 від 23.12.2015".

36. 24.12.2015 Боржник здійснив переказ на користь ТОВ "Ефект Консалт" у сумі 900000,00 грн із призначенням платежу "фін допомога дог № 3 від 23.12.2015".

37. Фінансову допомогу Боржнику від ТОВ "Ефект Консалт" повернуто не було, проведення претензійно-позовної роботи для повернення боргу від ТОВ "Ефект Консалт" Відповідач не забезпечив.

38. Починаючи з 2009 року і щонайменше до 2017 року включно директор і власник Боржника Ніколаєнко О.С. (Відповідач) був одночасно директором Філії "Адел" ТОВ "ТД "Фрегат", що підтверджується відомостями з Реєстру.

39. У період з 23.12.2015 до 27.01.2016 Боржник здійснив перекази на користь Філії "Адел" ТОВ "ТД "Фрегат" у загальній сумі 5726000,00 грн з призначенням платежу "фін допомога дог № 4 від 23.12.2015", з яких неповернутими залишились 1546350,00 грн.

40. Проведення претензійно-позовної роботи для повернення боргу від Філії "Адел" ТОВ "ТД "Фрегат" Відповідач не забезпечив.

41. У період з 16.05.2017 до 06.06.2017 Боржник здійснив перекази на користь ТОВ "Інжиніринг Проджект" у загальній сумі 2 400 000,00 грн з призначенням платежу "за юр послуги дог № 102/15 від 01.02.2015".

42. Видами економічної діяльності ТОВ "Інжиніринг Проджект" станом на 01.02.2015 були (і наразі є): 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи (основний); 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

43. Тобто серед видів економічної діяльності ТОВ "Інжиніринг Проджект" не було такого виду як надання юридичних послуг.

44. У ліквідатора Боржника немає первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували реальність надання вказаних юридичних послуг.

45. Крім того, вироком Печерського районного суду міста Києва від 21.03.2018 у справі №757/8816/18-к встановлено, що особа, яка 29.03.2017 набула у власність 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Інжинірінг Проджект", після державної реєстрації змін до установчих документів товариства 31.03.2017 самостійно підприємницьку діяльність не здійснювала, фінансового-господарських операцій від імені ТОВ "Інжинірінг Проджект" не виконувала, первинні документи не підписувала, податкову звітність до контролюючих органів не подавала.

46. 29.08.2019 Відповідач передав свою частку (100%) у статутному капіталі Боржника ОСОБА_2 , який зареєстрований як керівник 99 підприємств та засновник 117 підприємств, що підтверджується відомостями з Реєстру.

47. 30.08.2019 Відповідача звільнено з посади директора Боржника (рішення учасника Боржника №30/08 від 30.08.2019).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

48. ТОВ "Кімет-Плюс" в особі ліквідатора боржника арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/13367/19, з вимогою оскаржену постанову скасувати, рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у цій справі залишити в силі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

49. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/13367/19 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025.

50. Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2026 касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

51. 26.01.2026 заявника подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги, разом з обґрунтуванням підстав касаційного оскарження. 
52. У зв`язку з відпусткою судді Васьковського О.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/13367/19 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Жуков С.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026.

53. Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 910/13367/19 за касаційною скаргою ТОВ "Кімет-Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025.

54. Витребувано з Господарського суду м. Києва та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/13367/19 за заявою ліквідатора ТОВ "Кімет-Плюс" арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича.
55. Датою судового засідання визначено 07.04.2026.
Про час та дату судового засідання сторони були сповіщені належним чином.

56. 05.03.2026 до Верховного Суду від Ніколаєнка О.С. надійшов Відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

57. 01.04.2026 до Суду від ТОВ "Кімет-Плюс" надійшли додаткові пояснення у справі.

58. В судовому засіданні 07.04.2026 представник Скаржника повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній. Просив Суд постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/13367/19 скасувати, рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у цій справі залишити в силі.

59. Представник Відповідача в засіданні суду 07.04.2026 проти вимог та доводів скаржника заперечив з підстав наведених у Відзиві. Просив Суд постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/13367/19 залишити без змін.

60. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

61. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 07.04.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 07.04.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 07.04.2026.

62. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/26 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 №4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 910/13367/19 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(ТОВ "Кімет-Плюс")

63. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник посилається на положення п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та зазначає про застосування судом апеляційної інстанції ч. 2 ст. 61 КУзПБ без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20(906/1113/21), постанові від 29.06.2023 у справі № 923/1054/15, застосовано положення ст. ст. 73,74, 86, 236-238, 282 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 14.12.2023 у справі № 913/654/21; зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права ч.ч. 1-2 ст. 61 КУзПБ у подібних правовідносинах.

Доводи відповідача
( ОСОБА_1 )

64. Відповідач доводить, що матеріали містять докази наявності неповерненої поворотної фінансової допомоги на користь ТОВ "Ефект Консалт" у розмірі 1 000 000,00 грн (договір № 3 від 23.12.2015) та Філії "АДЕЛ" ТОВ "ТД "Фрегат" у розмірі 1 546 350,00 грн (договір № 4 від 23.12.2015), підтверджених банківськими виписками з чіткою ідентифікацією виду правочину, номера договору та контрагента. 

65. До моменту вичерпання правових механізмів стягнення цих коштів фактична недостатність майна боржника не може вважатися остаточно встановленою - а отже, відсутня обов`язкова передумова для покладення
субсидіарної відповідальності, передбачена ч. 2 ст. 61 КУзПБ.

66. Натомість ліквідатором не подано жодного позову про стягнення цих коштів, не надано обґрунтування відсутності альтернативних способів судового захисту - зокрема, ліквідатор не розглядав і не обґрунтовував недоступність вимог, що можуть випливати з положень ст. 1212 ЦК України, - а також не ініційовано включення прав вимоги до ліквідаційної маси з подальшою їх реалізацією на аукціоні відповідно до ч. 8 ст. 77 КУзПБ.

67. Апеляційний господарський суд обґрунтовано констатував, що ліквідаційна маса не може вважатися остаточно сформованою, а отже, фактична недостатність майна боржника не є встановленою.

68. Правові висновки щодо презумпції вини, розподілу доказового тягаря та необхідності спростування з боку особи, яка притягується до відповідальності, мають застосовуватися виключно після встановлення наявності всіх обов`язкових передумов для розгляду заяви по суті.

69. Апеляційний господарський суд не відступив від правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 та від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, а застосував їх системно і в тій послідовності, яка відповідає логіці та структурі ліквідаційної процедури.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

70. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

71. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

72. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

73. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

74. На розгляд Верховного Суду постало питання покладення на керівника боржника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

75. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

76. Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

77. Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

78. Одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

79. Одним із юридичних механізмів досягнення гарантій захисту прав кредиторів та унеможливлення застосовування процедури банкрутства як інструменту виключно списання боргів є, зокрема, застосування доктрини "пронизування корпоративної вуалі" (piercing the veil of incorporation) згідно якої суд може покласти відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи на органи управління юридичної особи.

80. Загальні умови та підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Господарським кодексом України (далі - ГК України, втратив чинність 28.08.2025), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), КУзПБ.

81. Згідно з частиною першою статті 215 ГК України (втратив чинність 28.08.2025 та був чинний на момент розгляду цієї заяви у суді першої інстанції) у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

82. Водночас, умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя статті 215 ГК України).

83. Частиною першою статті 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

84. У чинному КУзПБ доктрина "пронизування корпоративної вуалі" знайшла своє втілення в інститутах солідарної відповідальності керівника боржника (частина шоста статті 34 КУзПБ) та субсидіарної відповідальності керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб (частина друга статті 61 КУзПБ), які можливо реалізувати в межах справ про банкрутство юридичних осіб.

85. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

86. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци другий, третій частини другої статті 61 КУзПБ).

87. Метою субсидіарної відповідальності як інституту є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

88. Юридичним механізмом досягнення такої мети та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

89. Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

90. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника; об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів; суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ; суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

91. Тлумачення положень частини другої статті 61 КУзПБ із застосуванням філологічного, системного та телеологічного (цільового) способів її інтерпретації свідчить, що у ній закріплено припис згідно з яким суб`єктами субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства є: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

92. До третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства частини другої статті 61 КУзПБ відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи (див. висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

93. Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника заявник має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності, дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

94. Визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ (від 21.10.2019) та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів) обов`язок чого покладається на ліквідатора.

95. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 14.07.2020 у справі № 904/6379/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17). 

96. Однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

97. Суд наголошує, що саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності. 

98. В цій частині Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

99. Відповідно до частини 1 статті 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

100. Положення частини 1 статті 61 КУзПБ визначають, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; формує ліквідаційну масу. Норми КУзПБ також надають широке коло повноважень комітету кредиторів у ході здійснення провадження про банкрутство боржника, у тому числі щодо надання згоди на продаж майна боржника. 

101. Відтак, ліквідатор не позбавлений права ініціювати перед комітетом кредиторів питання щодо виключення із ліквідаційної маси банкрута певного майна, у випадку недоцільності чи неперспективності пошуку цього майна або його неліквідності. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі №909/386/21.
102. Колегія суддів суду касаційної інстанції, також, в цій частині, вважає за необхідне звернутися до висновків про застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21), відповідно до яких, серед іншого:
"Законодавець визначив у положеннях КУзПБ об`єктивні обставини та процеси, за яких ліквідаційна маса боржника змінюється з початку її формування і до отримання коштів від продажу відповідних активів у її складі. 

Так, розмір (вартість) ліквідаційної маси в ході процедури ліквідації боржника зазнає змін, враховуючи, що:
- балансова вартість ліквідаційної маси, що визначається за результатами інвентаризації (пункт 5 частини другої статті 12, частина перша статті 61 КУзПБ), оціночна вартість (частина перша статті 63 КУзПБ) та вартість її реалізації / продажу (розділ V КУзПБ) можуть (як правило) відрізняються;
- склад ліквідаційної маси (відповідно, і її розмір) під час здійснення ліквідатором відповідних повноважень і обов`язків у ліквідаційній процедурі може змінюватись за рахунок включення до нього: грошових сум (майна), повернених третіми особами на вимогу ліквідатора щодо сум дебіторської заборгованості, за наслідками визнання недійсними правочинів (договорів) боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що перебуває у третіх осіб (частина друга статті 42, частина перша статті 61 КУзПБ); сум, стягнених ліквідатором із суб`єктів субсидіарної відповідальності (абзац третій частини другої статті 61 КУзПБ).

Що ж до вартості ліквідаційної маси з метою визначення розміру субсидіарної відповідальності, то, враховуючи правову природу цієї відповідальності, її розмір має визначатися за правилами встановлення розміру шкоди, заподіяної майну потерпілого незаконними діями, у деліктних правовідносинах: як різниця між сумою вимог до боржника згідно з реєстром вимог кредиторів та сумою коштів, отриманою за фактом продажу майна в процедурі ліквідації. 

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20), відповідно до якої за правовою природою відповідальність третіх осіб, передбачена частиною другою статті 61 КУзПБ, є відповідальністю порушника за збитки, завдані банкруту (стаття 22 ЦК України, пункт 80).

Отже, буквальне прочитання абзаців першого та другого частини другої статті 61 КУзПБ ("розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою", "у разі недостатності майна боржника") є підставою для висновку, що розмір субсидіарної відповідальності, який дає право ініціювати спір про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство та підлягає стягненню із суб`єктів такої відповідальності, визначається в той момент, коли ліквідатор за результатами здійснення судових проваджень у процедурі банкрутства боржника остаточно визначив вартість ліквідаційної маси в грошовому еквіваленті за фактом продажу в процедурі ліквідації включених до її складу активів та здійснив за рахунок отриманих від продажу коштів розрахунок із визнаними у справі кредиторами. 

Тож сума вимог кредиторів, яка підлягає погашенню за правилами статті 64 КУзПБ, однак залишилась непогашеною в процедурі банкрутства за правилами цієї статті через недостатність майна банкрута, і є розміром субсидіарної відповідальності.

Таким чином, право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі.". 
103. Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 у справі №910/13367/19 Верховний Суд (постанова від 07.08.2025 у цій справі), зокрема, вказав на те, що апеляційний господарський суд не здійснив належної перевірки висновків господарського суду першої інстанції, викладених у оскаржуваній ухвалі, щодо наявності в діях / бездіяльності Відповідача складу цивільного правопорушення як підстави для притягнення його до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника з урахуванням прийняття до уваги чи відхилення відповідно до вимог процесуального законодавства доводів Відповідача та ліквідатора Боржника, а також доказів, наявних у справі та додатково поданих ними на підтвердження своїх доводів. Крім того, господарський суд апеляційної інстанції не розглянув заяву Відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. 

104. Новий апеляційний розгляд було здійснено судом апеляційної інстанції відповідно до висновків Верховного Суду (постанова від 07.08.2025 у справі №910/13367/19) та за результатами повного дослідження обставин справи (пункти 11-29), доводів Відповідача та заперечень ліквідатора Боржника, з дотриманням вимог статей 86, 236, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України.

105. За результатами нового розгляду, суд апеляційної інстанції встановив, що на час прийняття оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутній Звіт ліквідатора банкрута щодо передумов для субсидіарної відповідальності, складений відповідно до Методичних рекомендацій, проте, суд, з посиланням на висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 12.11.2020 у справі №916/1105/16, вказав, що це не може бути беззаперечною підставою для звільнення винних осіб від субсидіарної відповідальності.

106. Водночас, суд апеляційної інстанції зауважив на тому, що слушними є доводи скаржника відносно того, що у матеріалах справи станом на час прийняття оскаржуваного судового рішення відсутні докази проведення ліквідатором боржника інвентаризації майна боржника.

107. Поряд з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на дату звернення із заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 ( 09.07.2024 ) ліквідатором банкрута не було вчинено всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення та повернення майна банкрута, а саме, грошових коштів з контрагентів, зокрема, ТОВ "Ефект Консалт" та Філії "Адел" ТОВ "Фрегат".

108. В контексті наведеного вище, встановлені судом апеляційної інстанції обставини, в разі їх реалізації, можуть суттєво вплинути на розмір (вартість) ліквідаційної маси, а відтак розмір субсидіарної відповідальності.

109. Також, в частині повноти дій ліквідатора, колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.12.2025 у справі № 911/1603/24 (911/133/25):
" … можливість реального та результативного стягнення дебіторської заборгованості фактично перебувала у площині реалізації повноважень саме ліквідатора у ліквідаційній процедурі (а до цього розпорядника майна у процедурі розпорядження майном) і не може бути підставою для перекладення на керівника обов`язку щодо обов`язкового та результативного стягнення дебіторської заборгованості без встановлення моменту стійкої неплатоспроможності та без належного доведення причинно-наслідкового зв`язку між відповідними управлінськими рішеннями і банкрутством боржника. Отже, довід про те, що саме керівник мав "обов`язково" стягнути дебіторську заборгованість до відкриття процедури, без встановлення моменту стійкої неплатоспроможності, не може вважатися доведеним.
Верховний Суд наголошує, що сума 556914,00 грн, на яку посилається ліквідатор, не є зобов`язаннями банкрута, а є активом (дебіторською заборгованістю контрагента перед боржником). За своєю правовою природою така сума підлягає включенню до ліквідаційної маси та має бути повернута шляхом застосування способів захисту права, передбачених цивільним та господарським законодавством (у тому числі шляхом судового стягнення), а не шляхом підміни механізму стягнення дебіторської заборгованості притягненням третіх осіб до субсидіарної відповідальності без доведеного складу правопорушення за ч. 2 ст. 61 КУзПБ". 

110. Враховуючи викладене вище, а також встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновком щодо невжиття Ліквідатором (на момент звернення з відповідною заявою) всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення та повернення вказаного вище майна (грошових коштів - дебіторської заборгованості) у ліквідаційну масу боржника, відтак, заяву про покладення на керівника ТОВ "Кімет-Плюс" субсидіарної відповідальності, до суду подано передчасно, оскільки таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) ліквідатор банкрута може подати не раніше ніж після завершення всіх заходів, спрямованих на розшук майна, повернення майна боржника від третіх осіб, реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності активів боржника для повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

111. Верховний Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не вдається до переоцінки доказів та встановлених на підставі їх обставин, оскільки дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

112. Верховний Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

113. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

Щодо доводів касаційної скарги 

114. Як вже зазначалось, касаційну скаргу позивач, зокрема, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 

115. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

116. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

117. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

118. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

119. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

120. Проте, такого застосування норми права судами попередніх інстанцій, колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

121. Доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права ч.ч. 1-2 ст. 61 КУзПБ у подібних правовідносинах спростовуються викладеним вище (зокрема, пункт 83 цієї Постанови).

122. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

123. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

124. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

125. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

126. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

127. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

128. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскарженої постанови суду апеляційної інстанції без змін.

Судові витрати

129. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кімет-Плюс" в особі ліквідатора боржника арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича - залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/13367/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді С.В. Жуков

К.М. Огороднік