ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/12703/24 пров. № А/857/7185/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Гуляка В. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі №140/12703/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення
(головуючий суддя першої інстанції Смокович В.І., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 17.01.2025 ),-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 липня 2024 року №0804777-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 31 222,00 грн та №0804778-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 99 712,75 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме: майстерня загальною площею 932,00 кв м, яка розташована у АДРЕСА_1 , а також ремонтна майстерня загальною площею 2976,5 кв м, яка розташована у АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 листопада 2022 року.
ГУ ДПС у Волинській області прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Позивач вказує, що згідно з абзацом «ж» підпунктом 266.2.2 пунктом 266.2, статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Зазначає, що контролюючим органом не враховано, що позивач є керівником та засновником Фермерського господарства «Землероб», яке є сільськогосподарським товаровиробником. Окрім того, обидві ремонтні майстерні, які їй належать на праві власності відносяться до класу код 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», підкласу код 1271.9, «Будівлі сільськогосподарського призначення, інші», що підтверджується довідкою управління містобудування, архітектури, капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунального майна Локачинської селищної ради. Вказує, що їй на праві власності належить також сільськогосподарська техніка, для здійснення сільськогосподарської діяльності, а будівлі ремонтної майстерні та майстерні використовує для ремонту та обслуговування техніки. При цьому, будівлі майстерні та реммайстерні не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Як сільськогосподарський товаровиробник від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва, продуктів її переробки за 2023 рік отримала дохід у сумі 603 680 грн, частка сільськогосподарського товаровиробництва складає 100%, що підтверджує розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, який було подано до контролюючого органу.
У зв`язку з вищенаведеним, відсутні правові підстави для нарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому оскаржувані податкові повідомлення – рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративний позов задоволенню.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04 липня 2024 року №0804777-2403-0307-UA07020110000037373 та №0804778-2403-0307-UA07020110000037373.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Суть доводів апелянта зводиться до того, що нерухоме майно зареєстроване на позивача як на фізичну особу, однак ОСОБА_1 є керівником та засновником фермерського господарства «Землероб», яке зареєстроване як юридична особа. Отже, оскільки сільськогосподарським товаровиробником у даній справі є юридична особа - фермерське господарство «Землероб», то на майно підприємства і має поширюється пільга зі сплати податку на нерухоме майно.
Зауважує, що позивач як фізична особа не може бути сільськогосподарським товаровиробником, оскільки цей статус можуть мати фізичні особи, котрі зареєстровані як підприємці, тому будівлі/споруди не належали сільськогосподарському товаровиробнику (ФГ «Землероб») на період нарахування податку, а знаходилось у приватній власності ОСОБА_1 .
Вважає, що доводи позивача про те, що вона є головою фермерського господарства та є єдиним керівником у даному сільськогосподарському товариства не звільняє її від грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно.
Таким чином, позивач не може претендувати на отримання податкової пільги відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки майно оформлене на керівника підприємства - фізичну особу та податок за таке майно має обов`язково сплачуватись. Позивач не має підстав, передбачених ПК України, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме:
- майстерні загальною площею 932,00 кв м, яка розташована у селі Привітне Володимирського району Волинської області по вул. Центральна, будинок 46 що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 вересня 2022 року;
- ремонтної майстерні загальною площею 2976,5 кв м, яка розташована у селі Локачі Володимирського району Волинської області по вул. Шевченка, 39, що витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 листопада 2022 року (арк. спр. 18-20).
Крім цього, позивач з 18 жовтня 2021 року є керівником та кінцевим бенефіціарним власником Фермерського господарства «Землероб», яке зареєстроване як юридична особа 15 березня 2004 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. спр. 16).
Основними видами діяльності Фермерського господарства «Землероб» (за кодами КВЕД) є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.46 Розведення свиней; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура); 08.11 Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.81 Виробництво цукру; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами та устаткуванням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
ГУ ДПС у Волинській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України 04 липня 2024 року прийняло оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: №0804777-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 31 222,00 грн та №0804778-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 99 712,75 грн (арк. спр. 14-15).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернулася із даним позовом до суду.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що спірні об`єкти нерухомого майна, а саме: приміщення майстерні та ремонтної майстерні з огляду на їх використання у сільськогосподарській діяльності ФГ «Землероб», відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами 266.3.1-266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Водночас, відповідно до абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання
Поняття сільськогосподарського виробника також визначено Законом України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» 18 січня 2001 року №2238-111, відповідно до статті 1якого, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. 
Крім цього, до виробників сільськогосподарської продукції відносять сільськогосподарських товаровиробників, фізичних осіб (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, (стаття 1 Закону України від 23 вересня 2008 року № 575-VI «Про сільськогосподарський перепис»).
Отже, як уже зазначалось судом вище, з 18 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_2 є керівником та кінцевим бенефіціарним власником Фермерського господарства «Землероб» (далі ФГ «Землероб»), яке зареєстроване як юридична особа 15 березня 2004 року. Основними видами діяльності ФГ «Землероб» (за кодами КВЕД) є : вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; прісноводне рибництво (аквакультура) тощо.
На підтвердження сільськогосподарської діяльності ФГ «Землероб» позивачка надала наступні документи: копії трьох договорів оренди земельних ділянок від 15 січня 2012 року (площею 5,8228 га; площею 4,3199 га; площею 2,5211 га) з відповідними актами приймання-передачі; копію договору оренди земельної ділянки від 06 червня 2011 року (на земельну ділянку площею 17,5610 га) разом із актом приймання-передачі (арк. спр. 25-44).
Відповідно до зазначених договорів, земельні ділянки передаються в оренду для сільськогосподарського використання/ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Окрім того, позивачці на праві власності належить сільськогосподарська техніка (трактор колісний, вантажний автомобіль, причеп, навантажувач тощо) та права на статутний (складений) капітал ФГ «Землероб», що підтверджується свідоцтвами про право власності на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 1010 та №437 (арк. спр. 46-47).
Позивач як сільськогосподарський товаровиробник від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва, продуктів її переробки за 2023 рік отримала дохід у сумі 603 680 грн, частка сільськогосподарського товаровиробництва складає 100%, що підтверджує розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, який було подано до контролюючого органу (арк. спр. 17).
Відповідно до довідки від 20 червня 2024 року №81 управління містобудування, архітектури, капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунального майна Локачинської селищної ради, ремонтна майстерня, розташована по вулиці Шевченка 39, в селищі Локачі, та майстерня по вулиці Центральній 46 в селі Привітне, що є власністю позивача відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу - 315007676, дата формування 14 листопада 2022 року 09:37:06 та індексний номер витягу -309350911, дата формування 08 вересня 2022 року 18:02:26 відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507 належать до класу код 1271, «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», підкласу код 1271.9, «Будівлі сільськогосподарського призначення, інші».
Будівлі майстерні та ремонтної майстерні не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку.
Суд першої інстанції також вірно виснував, що позивач є єдиним керівником ФГ «Землероб», яке є сільськогосподарським виробником, видами економічної діяльності якого є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.46 Розведення свиней; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура); 08.11 Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.81 Виробництво цукру; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами та устаткуванням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується довідкою з ЄДР.
Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»). 
Колегія суддів також зауважує наступне.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, затвердженого і введеного в дію Наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року№3573, клас Нежитлові сільськогосподарські будівлі (1271) включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
Отже, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.
Водночас, обидві ремонтні майстерні, які належать позивачці на праві власності відносяться до класу код 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», підкласу код 1271.9, «Будівлі сільськогосподарського призначення, інші» (на даний момент, у зв`язку зі змінами, до класу код 1271 «Нежитлові сільськогосподарські будівлі»), що підтверджується довідкою від 20 червня 2024 року №81 управління містобудування, архітектури, капітального будівництва, житлово-комунального господарства та комунального майна Локачинської селищної ради.
Як уже зазначалось вище, встановлена абзацом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи на норм чинного законодавства, суд першої інстанції правильно виснував, що наведені вище об`єкти нерухомого майна, а саме: приміщення майстерні та ремонтної майстерні є об`єктами, які використовуються у сільськогосподарській діяльності, а з огляду на їх використання у сільськогосподарській діяльності ФГ «Землероб», відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.
Натомість доказів використання зазначеного нерухомого майна не за цільовим призначенням відповідачем суду не надано.
Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі №400/2283/20 та у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі №380/1245/24 та від 16 грудня 2024 року у справі № 140/6984/24.
Відповідно у зв`язку із наведеними вище висновками суду, приміщення майстерні та ремонтної майстерні не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень абзацу «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 04 грудня 2018 року у справі № 649/593/16-а, від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19, у яких судами застосовано абзац «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у подібних правовідносинах.
Наведені вище висновки суду спростовують доводи апелянта про те, що позивач не може претендувати на отримання податкової пільги відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки майно оформлене на керівника підприємства - фізичну особу та податок за таке майно має обов`язково сплачуватись.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 04 липня 2024 року №0804777-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 31 222,00 грн та №0804778-2403-0307-UA07020110000037373 на суму 99 712,75 грн. вказаним вище критеріям не відповідають, тому є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративний позов задоволенню з наведених вище підстав.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі №140/12703/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Гуляк