Справа № 161/18172/25 
Провадження № 2/161/179/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

12 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: 
головуючого – судді Кихтюка Р.М.,
секретаря – Вегери Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
в с т а н о в и в :
АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивує тим, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 20.06.2008 року уклали кредитний договір 12/Р, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 48000.00 доларів США на термін до 19.06.2013 р., а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
При цьому, банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 48000.00 доларів США.
Вказує, що у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань, банк звернувся до суду і рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2012 року стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 12/Р від 20.06.2008 року в сумі 381305,00 грн. Станом на день звернення до суду, рішення суду не виконане.
Зазначає, що з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, відповідно до ч. 2 ст. 625 УК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, яка за період 02.04.2017 року по 23.02.2022 року становить 240939,94 грн., з якої: 56036,16 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 184903,78 грн. - інфляційні. 
У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
В ході розгляду справи, представник позивача подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, вказавши, що відбулося часткове погашення заборгованості та просила стягнути солідарно з відповідачів розмірі заборгованість в розмірі 231 636,34 грн. за кредитним договором № 12/Р від 20.06.2008 року, з якої: - 53 872,39 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 177 763,95 грн. - інфляційні витрати, а також судові витрати у справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив не подали, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України.
Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2012 року стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 12/Р від 20.06.2008 року в сумі 381305,00 грн. та 1700 грн. понесених судових витрат (а.с. ).
Відповідно до представленого розрахунку заборгованості, борг перед АТ КБ «Приватбанк» відповідачами не погашений (а.с. ).
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст. 599 ЦК України.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 
За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом.
Таким чином, з ухваленням судом у 2012 році рішенням про солідарне стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором від 18.08.2008 р., зобов`язання останніх сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ними грошового зобов`язання не відбулось. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Згідно представленого розрахунку, банком нараховано заборгованість за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, яка становить 231636,34 грн., з яких: 3% річних – 53872,39 грн., інфляції витрати – 177763,95 грн.
Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача слід стягнути 2891,28 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 178, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд ,- 
в и р і ш и в :
Позов задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 231636 (двісті тридцять одна тисяча шістсот тридцять шість) 34 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №12/Р від 20.06.2008 року за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк 2891,28 грн. сплаченого судового збору, а саме: по 1445 (одній тисячі чотириста сорок п`ять) грн. 64 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасниками справи є:
Позивач – акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач – ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складений 12 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області          Р.М. Кихтюк