ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/7076/25
19 лютого 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - НОМЕР_1 прикордонний загін, Військова частина НОМЕР_2 , відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови задовольнити рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ); 
зобов`язати відповідача звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні. Позивач звернувся із рапортом до командування НОМЕР_1 прикордонного загону щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ через необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком – ОСОБА_2 . Однак, начальником НОМЕР_1 прикордонного загону прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача.
Представник позивача вважає таку відмову незаконною та зазначає, що стан здоров`я батька є вкрай тяжким та незадовільним, що підтверджується численними медичними документами, зокрема висновками медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК), лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) та спеціалізованих лікарів. Сукупність встановлених діагнозів, наявність довічної інвалідності ІІ групи та офіційно підтверджена потреба у постійному сторонньому догляді свідчать про реальну, об`єктивну й беззаперечну необхідність забезпечення ОСОБА_2 таким доглядом. В той же час, інші особи, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача, першого чи другого ступеня споріднення відсутні. У зв`язку з такими обставинами позивач звернувся до суду. 
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_2 проти позову заперечує. Представник відповідача зазначає, що розгляд рапорту відбувався без урахування довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №734356 від 06.12.2024, оскільки остання не була надана, проте долучена до матеріалів позову представником позивача. В даному випадку ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, якому МСЕК не визначила необхідність здійснення постійного догляду, а навпаки зазначила про можливість працювати в спеціально створених умовах. 
Представник відповідача відзначає, що долучені до рапорту висновок №8 від 23.09.2025 про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та рішення ЛКК №8 від 23.09.2025, які видані приватною особою, не є допустимими доказами необхідності здійснення постійного догляду, оскільки не відповідають затвердженим Міністерством охорони здоров`я України формам первинної облікової документації. Водночас пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ не передбачено альтернативного варіанту підтвердження необхідності здійснення постійного догляду у вигляді надання висновку ЛКК. Також просить врахувати, що позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, а висновок №8 та рішення ЛКК №8 від 23.09.2025 видані на рік. На підтвердження відсутності батьків, рідних сестер або братів до рапорту не було долучено жодного документу. Акт перевірки сімейного стану від 24.07.2025 не може бути взятий до уваги, оскільки в пункті 8 зазначено, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , що унеможливлює здійснення постійного догляду.
З наведених підстав відповідач просить у позові відмовити (а.с.41-48).
У відповіді на відзив представник позивача з аргументами відповідача не погоджується та зазначає, що оскільки відсутній нормативно-правовий акт, який би визначав перелік документів, необхідних для звільнення з військової служби в Державній прикордонній службі України, вбачається обґрунтованим застосування за аналогією положень Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №170 від 10.04.2009, як такої, що регулює подібні за своєю правовою природою правовідносини.
Надавши пенсійне посвідчення, яким підтверджується у ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності, причиною інвалідності зазначено "загальне захворювання" та термін дії інвалідності встановлено "довічно", позивачем було дотримано встановленої процедури щодо подачі документів із рапортом на звільнення із військової служби. Просить звернути увагу на висновок №8 про наявність порушення функцій організму через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду від 23.09.2025, згідно з яким батько позивача потребує постійного стороннього догляду. Вказаний висновок відповідає формі первинної облікової документації №080-4/о та дійсний до 23.09.2026. Потреба в догляді підтверджується також рішенням ЛКК №8 від 23.09.2025, за змістом якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду на непрофесійній основі та потребує постійного стороннього догляду. Вказане рішення фактично підтверджує видачу форми №080-4/о на термін до 23.09.2026.
Щодо твердження відповідача про відсутність доказів того, що у ОСОБА_2 немає батьків, братів або сестер, то актом обстеження сімейного стану військовослужбовця від 24.07.2025 підтверджується, що у батька позивача немає інших членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення (а.с.79-81).
Інших заяв по суті справи не надходило. 

Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , (а.с.10-12), з 19.03.2025 проходить військову службу на посаді техніка-водія другої мобільної групи зв`язку відділу зв`язку та інформаційних систем Головного відділу безпілотних авіаційних систем ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (а.с.26).
02.10.2025 позивач подав рапорт начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону (зареєстрований за №31.17/72415/25-Вн), у якому просив клопотати перед вищим командування про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснювати постійних догляд за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи (а.с.28).
До рапорту позивач додав ряд документів (копії), а саме: паспортів та довідок про РНОКПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , службового посвідчення ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; свідоцтва про смерть матері ОСОБА_3 , свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , акта обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , висновку ЛКК №8 від 23.09.2025 про наявність порушення функцій організму через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує спеціальної послуги з догляду, форма первинної облікової документації № 080-4/о, консультаційних висновків лікарів спеціалістів (а.с.10-18, 20-24, 26 зворот - 27).
Відповідач листом від 11.10.2025 № 08/75482/25-Вн відмовив у задоволенні рапорту позивача, оскільки недотримана умова, визначена у частині дванадцятій статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи.
У відповіді зазначено, що свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.09.1992 підтверджує, що ОСОБА_2 є батьком позивача. На підтвердження наявності інвалідності у ОСОБА_2 надано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 від 19.02.2025, в якому зазначено про вид пенсії по інвалідності ІІ групи, загальне захворювання. Довідку медико-соціальної експертної комісії або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи до рапорту не долучено. У зв`язку з цим неможливо встановити чи зазначено необхідність постійного догляду в підтверджуючих медичних документах.
Вказано, що під час розгляду рапорту надана належна правова оцінка висновку № 8 від 23.09.2025 про наявність порушень функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 та встановлено, що у висновку № 8 від 23.09.2025 зазначено про те, що він дійсний до 23.09.2026, позначена інформація про потребу особи у постійному догляді та внесення такої інформації не передбачено бланком цього медичного висновку. Висновок за формою № 080-4/о є похідним від висновку про результати комплексного визначення індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на професійній основі, а тому не може бути самостійним доказом потреби особи у постійному догляді, оскільки не містить інформації, достатньої для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби. ОСОБА_2 потребує не постійного догляду, а тимчасового догляду. Висновок №8 від 23.09.2025 не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 (а.с.53-56).
Позивач вважає, що відповідно до підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, який відсилає до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, має право на звільнення з військової служби, а відмова у звільненні є протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, а тому звернувся до суду з цим позовом. 

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України “Про військову службу і військовий обов`язок” від 25.03.1992 № 2232-XII.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом частини 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану”, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Як встановлено судом, позивач перебуває на військовій службі та подав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (батьком ОСОБА_2 ).
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи
В спірному випадку позиція відповідача полягає в тому, що відповідно до наданих позивачем документів не вбачається необхідності у здійсненні постійного догляду за батьком позивача. 
Суд встановив, що розгляд рапорту позивача про звільнення з військової служби відбувався без урахування довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №734356 від 06.12.2024 (а.с.19) та рішення ЛКК №8 від 23.09.2025 (а.с.20 зворот), оскільки такі не було надано відповідачу, проте долучено до матеріалів позову. 
При цьому відповідачем не взято до уваги як доказ на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком позивача наданий військовослужбовцем висновок № 8 від 23.09.2025 про наявність порушень функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. 
Вирішуючи питання, яким документом підтверджується необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю, суд зазначає таке.
Статтею 7 Закону України від 06.10.2005 №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №2961-IV, у редакції, чинній на момент встановлення батьку позивача інвалідності, 06.12.2024) передбачено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Документи особи з обмеженнями повсякденного функціонування направляються для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії першого, другого та інших рівнів відповідно до розподілу, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Медико-соціальні експертні комісії визначають, серед іншого, групу інвалідності, її причину і час настання; види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. 
Медико-соціальні експертні комісії, зокрема встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми. 
Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
Відповідно до пунктів 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317, чинного на час огляду 06.12.2024 медико-експертною комісією батька позивача), особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:
обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;
обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.
До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії (МСЕК) визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням №1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
У разі встановлення інвалідності і ступеня втрати здоров`я комісія розробляє на підставі плану медичної та професійної реабілітації або індивідуального реабілітаційного плану індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються обсяги та види реабілітаційних заходів з конкретизацією трудових рекомендацій, методи та строки їх здійснення, допоміжні засоби реабілітації та відповідальні за виконання. Комісія відповідає за якість розроблення індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю та здійснює у межах своїх повноважень контроль за її виконанням (пункт 21 Положення №1317).
Відповідно до пункту 6 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-1/о "Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією" (затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 №577, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.09.2012 за №1509/21821) довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією видається інваліду. У пункті 12 надається висновок про умови та характер праці. У пункті 13 зазначаються рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності інваліда.
У довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №734356 про встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності довічно від загального захворювання (огляд проведено 06.12.2024) відсутній висновок про потребу у сторонньому нагляді, догляді або допомозі, натомість у пункті 12 вказано «працездатний в спеціально створених умовах».
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132), затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о “Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі”.
Пунктами 2, 3 цієї Інструкції (у редакції чинній на час видачі висновку батьку позивача) обумовлено, що висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги. Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.
За змістом пунктів 7-9 Інструкції у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідно до пункту 11 Інструкції особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Оцінивши висновок №8 від 23.09.2025, наданий позивачем на підтвердження потреби постійного стороннього догляду за своїм батьком, суд зазначає, що назва висновку не відповідає тій формі, яка була встановлена відповідною формою первинної облікової документації № 080-4/о, а саме: «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Натомість щодо батька позивача складено «Висновок про наявність порушення функцій організму через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду». У Висновку вказано, що він дійсний до 23.09.2026, а відповідно до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №734356 від 06.12.2024 батько позивача є особою, якій встановлено інвалідність ІІ групи безстроково. Відповідно є неузгодженості враховуючи наведені вище положення пункту 11 Інструкції. Затверджена форма Висновку містить пункт 4 такого змісту: « 4. Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити)». Натомість висновок №8 від 23.09.2025 містить ще додаткове посилання на вислів «потребує постійного стороннього догляду», який підкреслено, як такий, що стосується ОСОБА_2 , що не відповідає наведеному вище пункту 7 Інструкції.
Висновок №8 від 23.09.2025 підписаний сімейним лікарем ОСОБА_5 та ФОП МЦ «Медтайм» ОСОБА_6 та засвідчений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , ЛКК медичний центр «Медтайм», РНОКПП НОМЕР_5 , що не може вважатися печаткою закладу охорони здоров`я, а висновок - таким, що виданий ЛЛК медичного закладу охорони здоров`я.
Відповідно до визначення, наведеного у статті 3 Закону України від 19.11.1992 № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» заклад охорони здоров`я – це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.
Фізична особа-підприємець, яка має ліцензію на медичну практику, не може самостійно створювати ЛКК та видавати висновки, оскільки ЛКК функціонує лише при закладах охорони здоров`я.
Також суд зазначає, що питання допустимості висновку ЛКК вирішував Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №520/21316/23. Верховний Суд вказав на можливість підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворим батьком відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони, при оцінці якого слід дослідити обставини: чи відповідає висновок встановленій формі; чи містить він всі відомості, притаманні такому медичному висновку, на підставі якої інформації він видавався та, за підсумком цього, чи є він належним доказом на підтвердження наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає про відсутність у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №734356, виданій батьку позивача ОСОБА_2 , висновку про потребу у сторонньому нагляді, догляді або допомозі, натомість у пункті 12 висновку про умови та характер праці вказано – «працездатний в спеціально створених умовах». Щодо висновок ЛКК №8 від 23.09.2025 про наявність порушення функцій організму через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує спеціальної послуги з догляду, виданого ФОП ОСОБА_6 батьку позивача ОСОБА_2 , то такий висновок не є висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та не підтверджує необхідність постійного стороннього догляду за батьком позивача.
Не є таким висновком і «рішення ЛКК №8 від 23.09.2025, видане фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , Медичний центр «Медтайм»», яке не долучалося до рапорту ОСОБА_1 , але додатково долучено представником позивача до позовної заяви (а.с.20 зворот). 
Також при вирішенні спору суд враховує, що з 01.01.2025 набув чинності Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 (далі - Порядок №1338), який визначає процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа) з метою встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, соціальній та психологічній реабілітації, а також складення та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю на основі комплексного реабілітаційного обстеження особи та індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) (пункт 1).
Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку №1338 проведення оцінювання організовується у закладі охорони здоров`я, в якому затверджено перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання. Оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди).
Як передбачає підпункт 9 пункту 9 цього Порядку, експертні команди встановлюють потребу в постійному сторонньому догляді.
Згідно з пунктом 40 Порядку №1338 за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства, зокрема потреби у постійному сторонньому догляді.
Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, що є однією з основних умов для звільнення позивача з військової служби, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його рапорту.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів на підтвердження існування підстав для звільнення позивача з військової служби, визначених абзацом 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні основних позовних вимог, то відсутні підстави для задоволення і похідної позовної вимоги про зобов`язання відповідача звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. У позові слід відмовити повністю.
З огляду на відмову у позові питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 19 лютого 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.