Справа № 385/1937/25 
Провадження № 2/385/897/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
20.02.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Венгрина М. В.,
секретар судового засідання Шевченко Л. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
ВСТАНОВИВ:
позивач з допомогою підсистеми «електронний суд» звернувся в до суду з позовом до відповідачки, в якому просив стягнути на свою користь 500000,00 грн заборгованості за договором позики та судові витрати по справі.
Стислий виклад позицій сторін
позиція позивача
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.07.2019 між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 500000,00 гривень для покупки житла строком на 4 роки до 12.07.2023. Даний договір укладено у письмовій формі у виді розписки, яка підписана власноручно  ОСОБА_2 . На день подачі позову до суду відповідачкою не повернуто йому грошові кошти в сумі 500000,00 гривень. З початком повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач та відповідачка перестали спілкуватись. Спроби позивача вийти на зв`язок з відповідачкою виявились невдалими тому позивач вважає, що відповідачка змінила контактний номер.
Оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання добровільно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав 11.02.2025 заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розгляд справи проводити за його відсутності. А також 16.02.2026 подав заяву в якій не заперчує проти заочного розгляду справи. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Оскільки вона проживає на території російської федерації та являється громадянкою держави агресора - російської федерації з якою в України припинені всі дипломатичні та юридичні відносини то про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі Судова влада. Своїм правом надати відзив не скористалась. Однак 17.02.2026 на адресу суду засобами поштового зв`язку від відповідачки надійшла нотаріально засвідчена нотаріусом нотаріального округу м. Мурманськ Личко Ю. Н. та перекладена на українську мову та нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Уманського нотаріального нотаріального округу Черкаської області Карайкозою Г. І., заява про розгляд справи без участі відповідачки та зазначено, що проти позовних вимог вона не заперечує.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою судді від 15.12.2025 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження з та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 22.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, зобов`язано позивача надати суду оригінал розписки.
11.02.2026 від позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розгляд справи проводити без його участі, а також долучено оригінал розписки від 12.07.2019.
17.02.2026 від відповідачки надійшла нотаріально засвідчена заява, з апостилем, з засвідченим перекладом на українську мову про розгляд справи без її участі в якій зазначено про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог.
Розгляд справи по суті проведено 20.02.2026 за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів.
Суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивач та відповідачка скористався своїм правом, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України зазначивши в позовній заяві, про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідно суд не вбачає перешкод в проведенні розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 
При зазначенні дати ухвалення судового рішення та вказанні в резолютивній частині дати складання повного тексту судового рішення судом враховано висновок викладені в постанові ОП ВС від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, за яким у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення.
норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №201/11388/17, провадження № 61-12383св19, зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів
Судом встановлено, що 12.07.2019 року між  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Гайворонським РВУМВС України в Кіровоградській області 29.09.2000 року, та  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт російської федерації № НОМЕР_2 дата видачі 13.12.2017 виданий ФМС 5100, було укладено боргову розписку відповідно до якої позикодавець передав, а позичальниця прийняв грошову суму у розмірі 500000 гривень без сплати відсотків. Згідно умов розписки грошові кошти, які отримані позичальником мають бути повернуті в повному обсязі своєчасно до 12 липня 2023 року. Після повернення грошових коштів  ОСОБА_1  поверне  ОСОБА_2  розписку. Визначено місце повернення грошей – зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 (а.с. 8).
Слід вказати, що статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З позовом про визнання недійсним вказаного договору відповідачка не зверталась.
Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка підписана власноручно позичальницею - відповідачкою, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальниці на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.
Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
В свою чергу відповідачка з приводу заявленого позову своєю заявою про розгляд справи без її участі зазначила, що проти задоволення позовних вимог вона не заперечує та суд бере до уваги таку її позицію.
Таким чином судом встановлено, що відповідачка, отримавши кошти в позику, не виконала зобов`язання за договором позики, фактично отримані кошти не повернула, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення коштів в розмірі 500000,00 грн.
Розподіл судових витрат
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5000,00 грн, які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, 
ухвалив:
позов  ОСОБА_1  (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до  ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , російської федерації, ІПН НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 500000,00 грн заборгованості за договором позики (розписка) від 12.07.2019 та 5000,00 сплаченого судового збору, а всього 505000 (п`ятсот п`ять тисяч) грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст судового рішення складено 25.02.2026.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 20.02.2026