Справа № 420/18943/24 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить: 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 23.12.2022 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 23.12.2022 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Матрос ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 23.08.2022 по 31.01.2023 включно. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 33 матроса ОСОБА_1 з 01.02.2023 увільнено від займаної посади та виключено зі списків особового складу військової частини та Збройних Сил України. Позивач стверджує, що у період з 23.12.2022 по 31.01.2023 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 18.05.2024 № 3538, тому набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн. відповідно до п.1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022.
Ухвалою від 24.06.2024 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу в письмовому провадженні без виклику представників сторін.
16.07.2024 відповідач надав відзив, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 № 340 матроса ОСОБА_1 визнано таким, що 09.12.2022 самовільно залишив місце несення служби. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2022 № 343, матрос ОСОБА_1 12.12.2022 прибув з самовільного залишення військової частини. Службовими особами військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт службового розслідування від 25.12.2022 № 275 та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 № 318. Вказаним службовим розслідуванням підтверджено факт неправомірної відсутності матроса ОСОБА_1 на військовій службі (самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ) у період з 09.12.2022 по 11.12.2022 включно. У зв`язку з цим, пунктом 6.3. акту службового розслідування та пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2022 № 318 про результати службового розслідування наказано помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби не виплачувати матросу ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 (в розмірі 100 000 грн та 30 000 грн), за грудень 2022 року. Зазначений наказ є чинним та ОСОБА_1 або іншими особами не оскаржувався. Отже, військовою частиною НОМЕР_1 правомірно не виплачувалась матросу ОСОБА_1 додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн або 100 000 грн за грудень 2022 року. Військовою частиною НОМЕР_1 надавалась письмова відповідь (від 10.01.2023 № 51) на скаргу ОСОБА_1 щодо невиплати йому додаткової винагороди за грудень 2022 року.
Стосовно невиплати матросу ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 відповідач вказав, що відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у редакції від 18.10.2022, військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Тобто, обов`язковою умовою для нарахування військовослужбовцям додаткової винагороди за січень 2023 року була безпосередня їх участь у бойових діях. Водночас, згідно свідоцтва про хворобу від 08.12.2022 № 434 затвердженого Постановою 18 Регіональної військово-лікарської комісією 09.12.2024 № 3641, матрос ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У зв`язку з непридатністю до військової служби, матрос ОСОБА_1 період з 09.12.2022 по день звільнення 01.02.2023 взагалі не міг залучатись до бойових дій або здійснення інших заходів національної безпеки і оборони. Вказане також підтверджується рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 № 1138, яким визначено нарахування матросу ОСОБА_1 додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 у розмірі 30 000 грн. Внаслідок цього, абзацом 5 пункту 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 33 було передбачено необхідність виплати матросу ОСОБА_1 додаткової винагороди за січень 2023 року в розмірі 30 000 грн. При звільненні з військової служби у лютому 2023 року військовою частиною було виплачено всі належні матросу ОСОБА_1 кошти, у тому числі і вказану додаткову винагороду. Таким чином, матрос ОСОБА_1 не має права на виплату йому додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн за період військової служби з 01.01.2023 по 31.01.2023 включно.
Суд ухвалою від 30.03.2026 залишив позов без розгляду в частині позовних вимог щодо виплати додаткової грошової винагороди за період 23.12.2022 по 31.12.2022.
Заява представника в/ч НОМЕР_1 про залишення заяви без розгляду у зв`язку з пропущеним строком звернення до суду ухвалою суду від 30.03.2026 визнано необгрунтованою, відмовлено в її задоволенні.
Таким чином, предметом спору є визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.01.2023 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум; та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.01.2023 по 31.01.2023, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 23.08.2022 по 31.01.2023 включно. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 33 матроса ОСОБА_1 з 01.02.2023 увільнено від займаної посади та виключено зі списків особового складу військової частини та Збройних Сил України. Позивач стверджує, що у період з 01.01.2023 по 31.01.2023 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у АДРЕСА_1 . 
Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу видана довідка від 18.05.2024 № 3538 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією роійської федерації проти України про те, що ОСОБА_1 в період з 12.09.2022 по 20.09.2022, з 20.09.2022 по 09.10.2022, з 10.10.2022 по 16.10.2022, з 17.10.2022 по 31.10.2022, 23.12.2022 по 31.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Миколаївка, Опитне, Тоненьке, Водяне Донецької області.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вищезазначені території відносяться до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії. 
Згідно свідоцтва про хворобу від 08.12.2022 № 434 затвердженого Постановою 18 Регіональної військово-лікарської комісією 09.12.2024 № 3641, матрос ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2023 № 16-РС у запас за станом здоров`я. Наказом № 33 від 01.03.2023 позивача виключено із списків особового складу в/частини.
Згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 № 1138 матрос ОСОБА_1 включений до переліку військовослужбовців на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. додаткової винагороди. Виплату 30000 грн. додаткової винагороди, визначену постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 ОСОБА_1 не заперечує.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі, 100 000 грн. в розрахунку на місяць, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Відповідно п.2 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить, зокрема, додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
На виконання Указів Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64 та "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168.
Пунктами 1, 3 Постанови № 168 (в редакції станом на час спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168" внесені зміни до пункту 1, зокрема, після слів "перебуваючи безпосередньо в районах" доповнено словами "їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора."
Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII "Про Збройні Сили України" (далі - Закон України № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону України № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
Пунктом 1 Окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29 Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Відповідно до пункту 3 окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За приписами п.4 Окремого доручення №912/з/29 у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначаються документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно з пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).
Суд враховує, що у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23 Верховний Суд дійшов висновку, що при прийнятті такого рішення (окремого доручення) Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин відповідними документами. Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом зокрема, у постановах від 06.08.2024 у справі № 400/10311/23, від 07.11.2024 у справі № 200/2297/23, від 05.12.2024 у справі №420/19038/23, від 27.02.2025 у справі № 340/3447/23 та багатьох інших.
Так, предметом спору в даній справі, є з`ясування наявності/відсутності бездіяльності з боку військової частини НОМЕР_1 щодо зобов`язання нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду у розмірі 100000грн. відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 за період з 01.01.2023 по 31.01.2023.
Позиція позивача будується на тому, що належними доказами підтвердження його права на додаткову винагороду у розмірі 100000грн. є довідка від 18.05.2024 № 3538 командира військової частини НОМЕР_1 (складена за формою згідно додатку 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затверджений постановою КМУ від 20.08.2014 № 413), відповідно до якої позивач брав участь заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в у н.п Миколаївка, Опитне, Тоненьке, Водяне Донецька область в період з 01.01.2023 по 27.10.2022, підстава витяг з журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 (інв. № 23/дск від 23.06.2022).
Суд вважає, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 № 3538 є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, однак не породжує правових підстав для виплати позивачу підвищеної грошової винагороди відповідно до Постанови №168.
Згідно п. 3 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надається довідка керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Форма довідки наведена у додатку № 1 до Окремого доручення. 
За приписами п.4 Окремого доручення №912/з/29 у підставах про видання такої довідки обов`язково зазначаються документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Верховний Суд у постанові від 21.05.2025 по справі № 420/7245/23 підкреслив, що суди повинні досліджувати весь комплекс доказів, включаючи бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командирів, а також перевіряти, чи підтверджують ці документи участь військовослужбовця у бойових діях у визначений період.
Суд зазначає, що позивачем надано до суду витяг з журналу службово-бойових дій (інв.№1 дск від 10.07.2022) , ведення якого здійснюється з дотриманням вимог Інструкції з ведення Історичного формуляру, Історичної довідки та Журналу бойових дій, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020 № 363 (далі- Інструкція). Журнал бойових дій - звітно-інформаційний документ, що входить до складу бойових документів, в якому відображаються підготовка і хід бойових дій. Так, відповідно до пункту 4 Розділу ІV даної Інструкції, обов`язковими складовими Журналу бойових дій є: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойових склад та угрупування своїх військ та військ противника; співвідношення сил і засобів; коротке викладення завдання військовій частині (підрозділу); рішення командира та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); уточнені рішення та розпорядження, які віддавалися командирами (начальниками) чи були отримані від старших начальників; дані про захоплення полонених та трофеїв; втрати своїх військ і противника; можливі висновки та пропозиції щодо тактики застосування військ (сил).
Витяг з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 від 23.06.2022 містить дані про виконання бойового завдання в цілому за 1 обмп лише за один день 31.01.2023. В журналі відсутні поіменні списки військовослужбовців, які були залучені до виконання завдань та відомості про участь ОСОБА_1 1 у бойових діях відсутні. Тому викладена у витягу з журналу бойових дій інформація не є підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях.
Згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2023 № 1138, матросу ОСОБА_1 визначено нарахування додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 у розмірі 30000 грн. (31 доба). В рапорті вказано, що він складений на підставі бойових розпоряджень.
З відзиву на позовну заяву та відповіді відповідача на звернення позивача від 02.02.2023 вбачається, що ОСОБА_1 не приймав безпосередньої участі у бойових діях, а виконував функції з охорони військового майна поза межами районів ведення бойових дій.
Суд також враховує, що 23.10.2022 позивач під час виконання бойового завдання отримав вибухову травму, був госпіталізований, перебувавна лікуванні по 26.11.2022, позивача було звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2023 № 16-РС у запас за станом здоров`я, копію свідоцтва про хворобу № 434 підтверджує непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Вказані обставини, у сукупності, свідчать про те, що позивач не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та не виконував бойових (спеціальних) завдань та інших заходів передбачених пунктом 1 постанови КМУ № 168, в районі ведення бойових дій у н.п Миколаївка, Опитне, Тоненьке, Водяне Донецька область в період з 01.01.2023 по 31.01.2023. 
У позивача відсутнє право на отримання додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 у збільшеному розмірі до 100000грн. за спірний період, та у відповідача немає обов`язку здійснювати таке нарахування.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України , суд
ВИРІШИВ:
Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.