Справа № 932/19388/25 
Провадження № 3/932/4786/25 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Міросєді А.І., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро адміністративний матеріал, який надійшов з Відділу поліції № 4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , якій роз`яснені права згідно зі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за ч.1 ст.173-2 КУпАП, –
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу серії ВАД №859677 від 19.11.2025, 18 листопада 2025 року близько 20:30 год. ОСОБА_1 вчинила психологічне домашнє насильство, а саме: вчинила конфлікт за адресою: АДРЕСА_2 , свідком якого стала малолітня дитина внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 надіслала заяву на адресу суду про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що з обставинами, викладеними у протоколі, не згодна, оскільки після перенесеного нею інфаркту міокарду, її донька ОСОБА_2 ворожнече налаштувала проти неї її онучку, ОСОБА_3 , заборонила спілкування та використовує її як інструмент для виселення з квартири.
Надавши оцінку з`ясованим обставинам та дослідженим доказам, суд дійшов наступного висновку.
Диспозицією статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Частиною 2 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство визначено як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно пункту 14 частини 1 статті Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Як вбачається з протоколу серії ВАД №859677 від 19.11.2025, в вину ОСОБА_1 ставиться вчинення психологічного домашнього насильства, а саме конфлікт, свідком якого стала малолітня дитина. Однак ніяких даних потерпілої особи, як ПІБ та дата народження, у фабулі обвинувачення не зазначено. 
Також обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП є наслідки правопорушення у вигляді завдання шкоди. Натомість подібне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.
Будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні 18 листопада 2025 року адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, працівниками поліції не зібрано, як і не здобуто таких доказів у судовому засіданні під час розгляду цієї справи. 
Тобто, під час розгляду справи в діях ОСОБА_1 не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та наявність у ОСОБА_1 вини у формі прямого чи непрямого умислу, які спрямовані на вчинення домашнього насильства у розумінні ст. 173-2 КУпАП. Отже матеріалами справи не підтверджується суб`єктивна та об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з п.4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64).
Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Частиною 2 ст.251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення. 
Таким чином вважаю, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, а тому доходжу висновку про відсутність в його діях події і складу даного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 40-1, 247, 251, 256, 280, 283, 284, 287, 291, 294, п.1 ст.247 КУпАП, –
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра. 

Суддя