Справа № 277/292/26
РІШЕННЯ
іменем України

"13" квітня 2026 р.     с-ще Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді   Заполовського В.В.
при секретарі с/з     Лук`янчук Т.В.

розглянувши в залі суду в с-щі Ємільчине, відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Ємільчинська селищна рада Звягельського району Житомирської області, Донецька міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт, що належна йому на праві власності квартира АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було посвідчено державним нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори В.А. Яценко 30.08.1999 року і зареєстровано в реєстрі за №1-1914, була зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу під №9/12дк – (29) за реєстровим №57 від 15.05.2000 року.
Вимогу мотивує тим, що він є власником житлової квартири АДРЕСА_2 . Дана квартира належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке посвідчено державним нотаріусом Третьої донецької державної нотаріальної контори В.А. Яценко 30.08.1999 року. Право власності заявника на вказану квартиру було зареєстровано у Донецькому бюро технічної інвентаризації 15.05.2000 року. У зв`язку зі збройною агресією РФ було окуповано всю Донецьку область. Заявник є внутрішньо-переміщеною особою та на теперішній час проживає у с-щі Ємільчине Звягельського району Житомирської області. 
23.02.2023 року було прийнято ЗУ №2923-ІХ «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», згідно якого передбачено право громадян, які є власниками пошкодженого/зруйнованого нерухомого майна, звертатись до державних уповноважених органів з метою отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване майно.
ОСОБА_1 звернувся через ЦНАП до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ємільчинської селищної ради із заявою про реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно права власності на зазначену квартиру. Проте рішенням державного реєстратора №82796201 від 09.01.2026 року було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що архівні документи Державного комунального підприємства БТІ м. Донецька на підконтрольну Україні територію вивезені не були, у зв`язку з чим не має змоги отримати інформацію щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна.
Відмова державного реєстратора прав на нерухоме майно Ємільчинської селищної ради позбавляє заявника можливості реалізувати свої майнові права, зокрема, на отримання передбаченої законом компенсації за пошкоджене майно внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.
В судове засідання представник заявника не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її та заявника участі за наявними у матеріалах справи документами, заявлені вимоги підтримала.
Представник Ємільчинської селищної ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій не заперечила проти задоволення вимог заявника.
Представник Донецької міської ради в судове засідання не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд установив наступне.
Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В ч.1 ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, які суд може розглянути. У вказаному переліку не зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту володіння будинком.
Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. установлено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.
Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою.
В листі Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» також роз`яснено, що встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення.
Слід розрізняти судовий порядок встановлення факту володіння будівлею на праві приватної власності від судового порядку визнання права власності на будівлю. У першому випадку справи розглядаються в порядку окремого провадження, у другому - у позовному провадженні за нормами ЦК.
Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки №1806-7002287231 від 19.08.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , взято на облік внутрішньо переміщеної особи, і його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_4 (а. с. 10).
Відповідно до ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.08.1999 року ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 видано це свідоцтво на майно, яке складається із квартири під номером тридцять вісім, яка складається із двох кімнат, загальною площею – 47,10 кв. м., у тому числі жилою – 28,0 кв. м., в будинку під номером п`ятнадцять по АДРЕСА_5 , яка належить померлій на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради народних депутатів, 14.06.93 р., та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації за реєстром №9/1-57 (а. с. 12).
Згідно реєстраційного надпису на документі про право приватної власності визначена у цьому документі квартира зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 і записано в реєстрову книгу під №9/12дк – (29) за реєстровим №57 від 15.05.2000 року (а. с. 12, зворотня сторінка).
Суду надано ксерокопію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , виготовлений 23.05.2000 року Донецьким БТІ, інвентарний номер 4/16778, реєстровий номер 9/12дк – 57 (29), який складається з двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 47,10 кв. м. (а.с.13-15).
З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Ємільчинської селищної ради Житомирської області №82796201 від 09.01.2026 року слідує, що було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.01.2026 року про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , та за результатами її розгляду встановлено, що подані заявником документи не дають змоги установити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Згідно інформації від Донецької обласної державної адміністрації, отриманої на запит державного реєстратора, встановлено, що вся територія Донецького району Донецької області тимчасово окупована російською федерацією, а тому надати інформацію стосовно реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , не вбачається можливим (а. с. 16).
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
При вирішенні питання про виникнення у особи права власності на нерухоме майно потрібно розмежовувати час і підстави його виникнення, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності, що визначаються зокрема на час вчинення правочину, а також згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до ЦК УРСР, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.
Встановлення судом часу укладення правочину, на підставі якого виникає право власності у особи, визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження належності йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 надав суду свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.08.1999 року, з відміткою про реєстрацію права власності Донецьким бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 , що записано в реєстрову книгу за №9/12дк – (29), за реєстром №57 від 15.05.2000 року. Державним реєстратором установлено відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв до 2013 року) інформації щодо державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.
Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У ст.334 ЦК України визначено момент набуття права власності за договором.
Так, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч.1 ст.334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. (ч.3 ст.334 ЦК). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. (ч.4 ст334 ЦК).
Відповідно до ч.1, ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
01 липня 2004 року було прийнято Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який визначав правові, економічні, організаційні засади створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент його прийняття) до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об`єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).
23.02.2023 року було прийнято Закон України № 2923-ІХ «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Вказаним законом передбачено право громадян, які є власниками пошкодженого/зруйнованого нерухомого майна, звертатись до державних уповноважених органів з метою отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване майно.
Встановлення факту про належність заявнику на праві власності квартири має для нього юридичне значення і впливає на його права та законні інтереси, оскільки дає можливість впорядкувати документи на право власності згідно чинного законодавства з метою отримання в майбутньому компенсації за пошкоджене/зруйноване житло.
Дослідивши надані заявником докази, суд вважає установленим факт, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.08.1999 року ОСОБА_1 володіє на праві власності квартирою АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про установлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.76-80, 89, 263-265, 271, 273, 293, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Ємільчинська селищна рада Звягельського району Житомирської області, Донецька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві власності квартири АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя	  	В.  В.  Заполовський