Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026  	Справа №607/23909/25 Провадження №2/607/264/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивачки – Каневської М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Каневська М.О., звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визначити, що частка померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125283100:02:001:0485 становила 1/4 її частину; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в праві спільної сумісної власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125283100:02:001:0485 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є спадкоємцем частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125283100:02:001:0485. Однак державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка перебуває у спільній власності, без визначення розміру частки. Вказана земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Частки співвласників є рівними, і кожному з них належить по 1/4 частці. Отже, померлій ОСОБА_4 належало 1/4 частка земельної ділянки. З цих підстав, просить суд позов задовольнити.
Ухвалою судді від 04.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.01.2026.
Ухвалою суду від 03.02.2026 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 26.02.2026.
Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає повністю.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи – Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, щодо заявлених позовних вимог покладаються на думку суду.
Представник третьої особи – Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, від завідувача Осадчук В. надійшла заява про розгляд справи без присутності їх представника.
Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що 23.01.2019 Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області було складено актовий запис № 7 та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Дубовецької сільської ради Тернопільського району Тернопльської області, зареєстрований в реєстрі за № 106, відповідно до якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 , а належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 1,57 га для ведення сільського господарства, яка знаходиться на території Дубовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, - ОСОБА_6 .
Суд встановив, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 191/2019, після смерті ОСОБА_4 .
З копій матеріалів спадкової справи № 191/2019 встановлено, що ОСОБА_7 16.05.2019 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 .
Окрім того, на час матері ОСОБА_4 , її дочка ОСОБА_1 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 160 від 15.05.2019.
12.09.2025 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 (а.с. 71, зворот).
10.10.2025 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, площею 0,25 га будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована на території АДРЕСА_1 , після смерті матері – ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки земельна ділянка, яка необхідна для обслуговування цього житлового будинку, належить на праві спільної сумісної власності, без визначення розміру частки.
Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 638784 від 21.05.2012 та додатку до державного акта серії ЯМ № 638784, співвласниками земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована по АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
З Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001432002025 від 16.07.2025 також встановлено, що відсутній розподіл часток на вищевказану земельну ділянку.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Суд встановив, що за життя ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий № 6125283100:02:001:0485.
Позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки на момент смерті проживала разом із нею. Окрім того, у шестимісячний строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори. Інші спадкоємці щодо вказаної земельної ділянки відсутні.
Водночас, нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток.
Нормами статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Разом з тим, положенням статті 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України
Згідно із частиною першою статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, (ч.ч. 2, 4, 5 ст. 89 ЗК України)
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мав позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 6125283100:02:001:0485. Вказана земельна ділянка на праві спільної сумісної власності за життя належала в тому числі спадкодавцю. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 щодо зазначеного майна, є позивачка ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, виходячи із положень статті 120 Земельного кодексу України, та беручи до уваги те, що частки у праві власності на земельну ділянку відповідають часткам у спільній частковій власності на житловий будинок, суд доходить висновку, що розмір частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125283100:02:001:0485, яка належала померлій ОСОБА_4 , становить 1/6, що відповідає частці у праві власності на житловий будинок.
Оскільки частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку за життя ОСОБА_4 не визначалась і єдиною підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку було те, що за спадкодавцем не була визначена частка земельної ділянки, яка належала їй на праві спільної сумісної власності, позивач не можуть реалізувати своє право на прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Щодо позовної вимоги про визначення частки померлої ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У цій справі суд встановив, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству. За обставин цієї справи належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування, і такі вимоги також заявлені позивачем.
При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Аналогічна правова позиці викладена у Постанові ВС від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20.
У зв`язку з цим позов в частині визначення частки ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не підлягає задоволенню.
Водночас, враховуючи те, що позивач не може оформити спадщину в нотаріуса, її права підлягають захисту в судовому порядку, тому позовні вимоги слід задовольнити частково та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125283100:02:001:0485 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись ст. ст. ст.ст.4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 357, 368, 370, 377 ЦК України, ст.ст.81, 89, 120 ЗК України, суд 

УХВАЛИВ :
Позов задовольнити частково.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6125283100:02:001:0485, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 06.04.2026.

Реквізити сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 .
Треті особи: 
Тернопільська районна державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 27, код ЄДРПОУ – 05466080.
Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, місцезнаходження: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. Січових Стрільців, 43.
Головуючий суддя    	В. М. Позняк