ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 08 квітня 2026 року 	Справа № 903/1200/25	

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А.С., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу
за позовом: Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Луцької міської ради
до відповідачів: 1) Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту»;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут»
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 818578,14 грн,

за участю представників-учасників справи:
від позивачів: н/з;
від відповідача-1: Корнійчук І. М.; витяг з ЄДР;
від відповідача-2: Вавринюк Н.Л., довіреність №2-05/66 від 21.01.2026;
прокурор: Гудков М.В., службове посвідчення №071757 від 01.03.2023.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 30.12.2025 через систему «Електронний суд» заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» у якому просить:
- визнати недійсними додаткові угоди до укладеного між Комунальним підприємством «Луцьке підприємство елеетротранспорту» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» договору про постачання/закупівлю електричної енергії від 12.01.2022 №23-22/231 (процедура закупівлі: UA 2021-11-15-000478-a), а саме: 1) додаткову угоду №6 від 30.09.2022; 2) додаткову угоду №7 від 31.10.2022; 3) додаткову угоду №8 від 07.12.2022; 4) додаткову угоду №9 від 09.01.2023;
- стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» на користь Луцької міської ради в дохід місцевого бюджету кошти в сумі 818 578,14 грн.
При обґрунтуванні позовних вимог вказує, що спірні додаткові угоди до договору про постачання/ закупівлю електричної енергії №23-22/231 від 12.01.2022 укладені з порушенням вимог п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, безпідставно змінено істотні умови договору та не дотримано процедуру їх укладення, кожного разу при укладенні спірних угод сторонами належним чином не обґрунтовано коливання ціни на електроенергію на ринку після укладення первісного договору або первісної додаткової угоди, змінено ціну товару після його передачі (споживання покупцем), збільшено ціну товару більше як на 10% від ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, тому на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України просить визнати їх недійсними. Додатково зазначають, що збільшення сторонами вартості одиниці предмету закупівлі за відсутності визначених законом умов, призвело до безпідставного отримання коштів, які підлягають поверненню в сумі 818 578,14 грн.
Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 призначення судді не відбулося у зв`язку нестачею потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Згідно протоколу судової справи між суддями від 05.01.2026 справу розподілено судді Слободян О.Г.
08.01.2026 Вищою радою правосуддя прийнято рішення №1/0/15-26 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Згідно наказу голови суду від 08.01.2026 №1/02-2 ОСОБА_1 відраховано зі штату працівників Господарського суду Волинської області.
На підставі розпорядження в.о. Керівника апарату Господарського суду Волинської області від 12.01.2026 №01-4/1 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026, справу №903/1200/25 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 розподілено судді Вороняку А.С.
Ухвалою суду від 14.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.02.2026. Запропоновано відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати прокурору, позивачам, докази чого подати суду. Запропоновано прокурору, позивачам подати суду: відповідь на відзив та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачам, докази надіслання надати суду; відповідачам – заперечення на відповідь прокурора, позивачів, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання прокурору, позивачам.
29.01.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. Зокрема зазначають, що КП «Луцьке підприємство електротранспорту» укладало договір №23-22/231 від 12.01.2022 року про постачання/закупівлю електричної енергії у відповідності до норм чинного законодавства України. При цьому, зазначає, що позивач невірно аналізує зміну ціни за одиницю товару, оскільки він у своїх розрахунках не бере до уваги встановлену договором початкову (закупівельну) ціну - 4,968 грн. за 1 кВт.год, яка є істотною умовою договору. А тому вирахувані позивачем відсотки збільшення ціни є хибними. У зв`язку з цим позовні вимоги є неправомірними і безпідставними. Розрахунок позивача вважає невірним, оскільки він порівнює збільшену ціну – 4,674768 грн., що вводилась у дію з 01.09.2022, до попередньої ціни 4,184387 грн., з посиланням на додаткову угоду №4 від 22.04.2022. Це є принципово невірним підходом для аналізу динаміки зміни цін і визначення відсотку збільшення ціни. КП «Луцьке підприємство електротранспорту» заперечує твердження позивача про те, що укладення додаткових угод №6, №9 відбулося із порушенням вимог чинного законодавства України у сфері публічних закупівель, зокрема п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі». Наведені розрахунки та укладені додаткові угоди вказують на те, що збільшення початкової закупівельної ціни за 1 кВт*год не відбулося взагалі 4,968 грн. І цей важливий факт повністю спростовує всі висновки та позовні вимоги позивача до відповідачів. За результатами виконання договору КП «Луцьке підприємство електротранспорту» у 2022 році зекономило кошти на суму 2 585 086,96 грн. Крім того зазначає, що правомірність застосування сторонами ч. 3 ст. 631 ЦК України підтверджують додаткові угоди, які були укладені у 2021 році самим Верховним Судом. Так, з оприлюдненої на веб-порталі системи публічних закупівель «Prozorro» інформації та документів вбачається, що Верховний Суд (м. Київ, вул.Пилипа Орлика, 8), закуповуючи у 2021 році електроенергію у постачальника ТОВ «Волиньелектрозбут» (м.Луцьк, вул.Єршова, 11А) згідно Договору №23-21/29 від 28.12.2020, також керувався частиною третьою статті 631 ЦК України і уклав цілий ряд додаткових угод про зміну ціни на електроенергію з першого числа місяця, що минув. Зокрема, додатковою угодою №3 від 25.03.2021 р. встановлена ціна на попередні періоди з 01.01.2021 по 28.02.2021 та з 01.03.2021 по 31.03.2021 і так зазначено у наступних додаткових угодах №4, №5, №6. Даний відзив на позовну заяву долучений до матеріалів справи.
29.01.2026 через систему «Електронний суд» від Західного офісу Держаудитслужби надійшли пояснення у яких просять суд врахувати пояснення Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області у справі. Розгляд справи в усіх судових засіданнях проводити за їх відсутності. Дані пояснення долучені до матеріалів справи.
02.02.2026 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позову та у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, обмежити розмір стягнення сумою, що не перевищує 200001,83 грн. У відзиві зокрема зазначають, що у даному випадку ключовим є те, що ціна за одиницю товару протягом дії договору жодного разу не перевищила початкову договірну ціну 4,968 грн за 1 кВт/год з ПДВ, визначену за результатами процедур закупівлі. Навіть максимальне значення ціни, встановлене додатковою угодою №8 (4,914768 грн за 1 кВт/год з ПДВ), є меншим за первісну договірну ціну. Відтак твердження про збільшення ціни більш ніж на 10 % від початкової є фактично недостовірним, оскільки порівняльна база – початкова ціна договору – не була перевищена взагалі. Посилання прокурора на частину першу статті 652 Цивільного кодексу України є безпідставним та таким, що не має правового значення для спірних правовідносин. Доводи прокурора щодо необхідності доведення постачальником неможливості виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, наведення причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним або доведення непрогнозованості коливання цін також не знаходять свого підтвердження ані в нормах чинного законодавства, ані у фактичних обставинах справи. З урахуванням наведених норм матеріального права, правової позиції Верховного Суду та умов укладеного між сторонами договору, зміна ціни товару є правомірною з моменту підписання відповідної додаткової угоди, не породжує обов`язку повернення виконаного до такого моменту та відповідає як законодавству, так і погодженій волі сторін. Зменшення фактичного обсягу поставленої електричної енергії не є наслідком зміни істотних умов договору чи укладення додаткових угод, а зумовлене об`єктивними обставинами споживання електричної енергії споживачем. За таких умов відсутні правові підстави для висновку про порушення вимог статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та неправомірність оспорюваних правочинів. З огляду на відсутність порушень вимог законодавства у сфері публічних закупівель та цивільного законодавства, позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача-2 коштів є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, навіть у разі, якщо суд дійде висновку про визнання недійсними оспорюваних прокурором додаткових угод №№ 6– 9, розрахунок заявленої до стягнення суми є неправильним та завищеним. Відповідач-2 вважає, що ціна електричної енергії, що підлягала застосуванню з 01.09.2022, становила б 4,602768 грн за 1 кВт·год з ПДВ, встановлену додатковою угодою № 1, яка є єдиною додатковою угодою до Договору, якою не визначався строк (період) застосування ціни за одиницю товару. Водночас строк дії цін, встановлених додатковими угодами №№ 2– 4, завершився 31.08.2022 відповідно до додаткової угоди № 5. Виходячи з цього, позовні вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача-2 коштів, отриманих на підставі додаткових угод №№ 6– 9, у заявленому розмірі не підлягають задоволенню, а можливий розмір коштів (у разі задоволення позову) становить 200001,83 грн. Даний відзив на позовну заяву долучений до матеріалів справи.
04.02.2026 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-1 у якій просить суд відхилити заперечення відповідача-1, викладені у відзиві на позовну заяву з підстав необґрунтованості. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
05.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло заперечення на відповідь на відзив у якій просить суд залишити без задоволення позовні вимоги. Зокрема звертає увагу суду на той факт, що закупівля електричної енергії протягом 2022 року здійснювалась за цінами, які були суттєво нижчими від початкової ціни, визначеної на момент укладення договору за результатами публічної закупівлі. Всі додаткові угоди, в тому числі №6 - №9, укладені відповідно до вимог чинного законодавства. Перевитрат бюджетних коштів в сумі 818578,14 грн не допущено. Натомість має місце економія коштів в сумі 339993,68 грн. Дане заперечення на відповідь на відзив долучене до матеріалів справи.
05.02.2026 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2 у якій просить суд відхилити заперечення відповідача-2, викладені у відзиві на позовну заяву з підстав необґрунтованості. Зокрема звертають увагу на те, що зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України. Доводи відповідача-2 з приводу того, що погодження сторонами ціни з першого числа розрахункового місяця відбувалося в межах поточного, не завершеного зобов`язання, до моменту оформлення акту приймання-передачі та остаточного визначення обсягу поставки, не заслуговують на увагу та не відповідають вимогам положень ст. 632 ЦК України. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
10.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшло заперечення на відповідь на відзив у якому просить суд прийняти до розгляду останні та врахувати їх при вирішенні справи. Зокрема зазначає, що доводи прокурора про те, що укладення додаткових угод №№ 6– 9 відбулося після виконання постачальником зобов`язання з передачі товару та, відповідно, з порушенням частини третьої статті 632 ЦК України, є помилковими та ґрунтуються на неправильному розумінні як правової природи зобов`язань з постачання електричної енергії, так і моменту їх виконання. Велика Палата Верховного Суду, а також Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду неодноразово наголошували: норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю. У пунктах 56 та 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 прямо зазначено, що незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору загальне збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати 10 % від тієї ціни, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. При цьому суди здійснюють порівняння зміненої ціни саме з початковою ціною, встановленою на момент підписання договору як істотною умовою. Саме такий підхід був застосований судом і у справі № 920/19/24 (пункт 128 постанови), на що звертав увагу відповідач-1 у своєму відзиві на позовну заяву. Дане заперечення на відповідь на відзив долучене до матеріалів справи.
13.02.2026 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшли пояснення в порядку ст. 42 ГПК України (фактично заперечення на заперечення на відповідь на відзив), які суд постановив на місці 16.02.2026 залишити без розгляду.
16.02.2026 суд, на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.03.2026.
10.03.2026 через систему «Електронний суд» від Луцької міської ради надійшла заява у якій просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Дана заява долучена до матеріалів справи.
У судове засідання 11.03.2026 позивачі не прибули, хоча належно були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (ухвала суду від 16.02.2026 доставлена до електронних кабінетів позивачів 19.02.2026).
У судовому засіданні 11.03.2026 прокурор, представники відповідача-1 та відповідача-2 виступили зі вступним словом.
Ухвалою суду від 11.03.2026 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 31.03.2026. 
31.03.2026 у судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
31.03.2026 у судовому засіданні представники відповідача-1 та відповідача-2 заперечили щодо позовних вимог та просили суд відмовити у позові у повному обсязі. Разом з тим, відповідач-2 просила у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних додаткових угод недійсними, обмежити розмір стягнення сумою, що не перевищує 200001,83 грн.
Ухвалою суду від 31.03.2026 суд повідомив учасників справи про те, що проголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі відкладено на 08.04.2026.
08.04.2026 судом за присутності прокурора, відповідача-1 та відповідача-2 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Застосовуючи згідно з ч. 1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 
установив:
Луцькою окружною прокуратурою опрацьовано інформацію, оприлюднену на веб-порталі електронної системи публічних закупівель «Prozorro», за результатами опрацювання якої встановлено, що Комунальним підприємством «Луцьке підприємство електротранспорту» Луцької міської ради (далі – Замовник) проведено відкриті торги із закупівлі електричної енергії (код ДК 021:2015: 09310000-5 — електрична енергія) обсягом 7 000 000 кіловат з очікуваною вартістю 35000000 грн (закупівля №UA-2021-11-15-000478-a). Джерело фінансування цієї закупівлі – власні кошти підприємства (кошти від господарської діяльності).
За результатами закупівлі 12.01.2022 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (далі – ТОВ «Волиньелектрозбут») укладено договір про постачання/закупівлю електричної енергії № 23-22/231 на постачання 7000000 кВт/год електричної енергії на суму 34776000 грн з ПДВ, ціна за 1 кВт/год – 4,968 гривень.
Згідно з п. 2.3 Договору Кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором визначено у Додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків шляхом укладання додаткової угоди. Згідно Додатку 1 до Договору очікуваний обсяг електричної енергії становить 7 000 000 кВт/год.
Пунктом п. 3.1. Договору визначено строк (термін) поставки товару до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за одиницю товару визначається у Додатку 2 до Договору. Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, яка зазначена у Додатку 2 до Договору. Ціна за 1 кВт.год не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, які оплачуються Споживачем самостійно Оператору системи розподілу.
Пунктом 5.3. Договору передбачено, що ціна за одиницю товару за цим Договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною п`ятою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у Додатку 3 до цього Договору.
У відповідності до п. 13.2. Договору, умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору. Істотні умови цього договору можуть змінюватись у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно п.13.11. Договору, невід`ємною частиною цього договору є наступні додатки до нього: - Додаток №1 Обсяги та умови постачання до договору про постачання електричної енергії споживачу; - Додаток №2 Специфікація; - Додаток №3 Порядок зміни умов договору.
Згідно п. 4 Додатку №3 до договору, зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання Додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.
Додатком №3 до Договору передбачено, що істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пп. 1 - 8 ч. 5 ст. 41 Закону (п.6 Додатку 3 до Договору).
На момент підписання договору сторонами погоджені всі істотні умови Договору, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі».
У подальшому, між сторонами до вказаного договору укладено додаткові угоди №1-9, зокрема:
- додатковою угодою №1 від 24.01.2022, на підставі якої з 01.01.2022 сторони дійшли згоди щодо зміни ціни у бік зменшення та встановили нерегульовану частину ціни в розмірі 3,49 грн без ПДВ. Останню укладено, в тому числі, у зв`язку із зміною регульованого тарифу на послуги з передачі електричної енергії відповідно до постанови НКРЕП від 01.12.2021 №2454 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» на 2022 рік», відповідно до якої ПАТ «НАК «Укренерго» встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 345,64 грн/ МВт*год. (без урахування податку на додану вартість). Змінюючи ціну за одиницю товару у зв`язку із зміною регульованого тарифу, вартість електричної енергії як товару зменшилась та ціна за одиницю товару становила 4,602768 грн за 1 кВт/год.
- додатковою угодою №2 від 09.03.2022 – на підставі п.5 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зменшено ціну за одиницю товару за період з 01.02.2022 по 28.02.2022 – до 4,184387 грн за 1 кВт/год;
- додатковою угодою №3 від 31.03.2022 – на підставі п.5 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зменшено ціну за одиницю товару за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 – до 4,184387 грн за 1 кВт/год;
- додатковою угодою №4 від 22.04.2022 – на підставі п.5 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» зменшено ціну за одиницю товару з 01.04.2022 – до 4,184387 грн за 1 кВт/год;
- додатковою угодою №5 від 30.09.2022 – внесено зміни до п.4 додаткової угоди №4 від 22.04.2022, а саме щодо застосування умов даної додаткової угоди з 01.04.2022 до 31.08.2022;
- додатковою угодою №6 від 30.09.2022 з 01.09.2022 змінено ціну електричної енергії за 1 кВт/год - 4,674768 грн;
- додатковою угодою №7 від 31.10.2022 з 01.10.2022 змінено ціну електричної за 1 кВт/год - 4,794768 грн;
- додатковою угодою №8 від 07.12.2022 з 01.11.2022 змінено ціну електричної за 1 кВт/год - 4,914768 грн;
- додатковою угодою №9 від 09.01.2023 з 01.12.2022 змінено ціну електричної енергії за 1 кВт/год - 4,614768 грн.
ТОВ «Волиньелектрозбут» на виконання умов договору та додаткових угод поставлено 4680113 кВт/год електроенергії на загальну суму 20665714,42 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії, зокрема №105/559-0289000/1/1 вiд 31.01.2022; № 105/559-0289000/2/1 вiд 28.02.2022; №105/559-0289000/3/1 вiд 31.03.2022; № 105/559-0289000/4/1 вiд 30.04.2022; № 105/559-0289000/5/1 вiд 31.05.2022; №105/559-0289000/6/1 вiд 30.06.2022; № 105/559-0289000/7/1 вiд 31.07.2022; №105/559-0289000/8/1 вiд 31.08.2022; №105/559-0289000/9/1 вiд 30.09.2022; №105/559-0289000/10/1 вiд 31.10.2022; № 105/559-0289000/11/1 вiд 30.11.2022; №105/559-0289000/12/1 вiд 31.12.2022 та відповідними платіжними дорученнями.
Звертаючись до суду із позовом прокурор зазначає, що додаткові угоди №6 від 30.09.2022, №7 від 31.10.2022, №8 від 07.12.2022 та №9 від 09.01.2023 укладені з порушенням порядку, який встановлено п. 2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме сторонами, за відсутності визначених законом умов, збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів.
При цьому, підставою до визнання недійсними зазначених угод до договору прокурор визначив порушення вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у вигляді відсутності належної документальної обґрунтованості необхідності зміни істотних умов договору щодо ціни та кількості товару за договором, внаслідок чого ціна за одиницю товару загалом збільшилася більше ніж на 10 % від початкової ціни. Крім того, підставою недійсності оспорюваних додаткових угод прокурор визначає те, що вказані угоди застосовуються до договірних правовідносин, які виникли до їх укладення.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, прокурор/позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
За приписами ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Отже, за загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі"). 
Утім, ця норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 вирішила питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш, ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із системного аналізу наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. 
Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Як вже встановив суд, за результатами закупівлі між Комунальним підприємством «Луцьке підприємство електротранспорту» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» 12.01.2022 укладено договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу №23-22/231 з ціною 4,968 за 1 кВт/год з ПДВ.
Пунктом 5.3. договору передбачено, що ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною п`ятою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору.
Згідно п. 4 Додатку №3 до договору, зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання Додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.
При цьому, до договору за результатами публічної закупівлі укладено додаткові угоди №1-4, зокрема:
- додаткова угода № 2 від 09.03.2022, якою зменшено ціну за одиницю товару до 4,184387 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.02.2022р. до 28.02.2022р.;
- додаткова угода № 3 від 31.03.2022, якою зменшено ціну за одиницю товару до 4,184387 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.03.2022р. до 31.03.2022р.;
- додаткова угода № 4 від 22.04.2022, якою зменшено ціну за одиницю товару до 4,184387 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.04.2022р. А також сторони погодили, що строк дії цієї додаткової угоди завершується через 30 днів після закінчення воєнного стану в Україні, встановленого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами);
- додаткова угода № 5 від 30.09.2022, якою внесено зміни до строку застосування ціни 4,184387 грн за 1 кВт/год з ПДВ, визначеного додатковою угодою №4, та встановлений строк дії з 01.04.2022р. до 31.08.2022р.
Ціна за 1 кВт*год - 4,184387 грн. діяла далі з 01.03.2022 згідно додаткової угоди №3 від 31.03.2022, з 01.04.2022 згідно Додаткової угоди №4 від 22.04.2022 і до 31.08.2022 згідно Додаткової угоди №5 від 30.09.2022. 
Отже, суд встановив, що в період з 01.02.2022 ціна за 1 кВт*год електричної енергії становила 4,184387 грн, що менше від початкової ціни 4,968 грн. на 0,783613 грн. (0,842 %)
Суд враховує, що вищезазначені додаткові угоди №1-4 не оскаржуються у даній справі прокурором та позивачем.
У подальшому, між сторонами укладено наступні додаткові угоди №6-9:
- додаткова угода № 6 від 30.09.2022, якою змінено ціну за одиницю товару до 4,674768 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.09.2022р. до 30.09.2022р.;
- додаткова угода № 7 від 31.10.2022, якою змінено ціну за одиницю товару до 4,794768 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.10.2022р. до 31.10.2022р.;
- додаткова угода № 8 від 07.12.2022, якою змінено ціну за одиницю товару до 4,914768 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.11.2022р. до 30.11.2022р.;
- додаткова угода № 9, якою змінено ціну за одиницю товару до 4,614768 грн за 1 кВт/год з ПДВ на період з 01.12.2022р. до 31.12.2022р.
Прокурор стверджує, що додаткові угоди №6-9 укладені з порушенням вимог п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а саме: «додатковою угодою №6 від 30.09.2022 з 01.09.2022 збільшено ціну електричної енергії за 1кВт/год до 4,674768 грн. або на 11,71 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у додатковій угоді №4 від 22.04.2022, а ціну електричної енергії як товару збільшено на 13% (з 3,141349 грн. до 3,55 грн; « - додатковою угодою №7 від 31.10.2022 з 01.10.2022 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 4,794768 грн. або на 14,58% у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у додатковій угоді №4 від 22.04.2022, а ціну електричної енергії як товару збільшено на 16 % (з 3,141349 грн. до 3,65 грн.); додатковою угодою №8 від 07.12.2022 з 01.11.2022 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 4,914768 грн. або на 17,45 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у додатковій угоді №4 від 22.04.2022, а ціну електричної енергії як товару збільшено на 19,3 % (з 3,141349 грн. до 3,75 грн.); додатковою угодою №9 від 09.01.2023 з 01.12.2022 ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 4,614768 грн. або збільшено на 10,28 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у додатковій угоді №4 від 22.04.2022, а ціну електричної енергії як товару збільшено на 11,4 % (з 3,141349 грн. до 3,50 грн.)".
Проте, суд не погоджується з такими твердженнями прокурора, оскільки з оспорюваних додаткових угод встановлено, що ціна за одиницю товару протягом дії договору про закупівлю жодного разу не перевищила початкову договірну ціну 4,968 грн за 1 кВт/год з ПДВ, яка визначена за результатами процедури закупівлі.  На переконання суду, мета Закону України «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, не спотворена.
Водночас, на переконання суду змінена ціна повинна порівнюватися із початковою закупівельною ціною - 4,968 грн. за 1 кВт.год., яка була визначена сторонами на момент укладення договору та є істотною умовою даного договору про закупівлю.
При цьому, суд погоджується із доводами відповідача-2 про те, що посилання прокурора на частину першу статті 652 ЦК України є безпідставним. 
Зазначена норма регулює можливість зміни або розірвання договору у разі істотної зміни обставин, за яких сторони укладали договір, за умови, що така зміна обставин призводить до необхідності перегляду умов договору, зокрема ціни, у спосіб, який істотно впливає на баланс договірних зобов`язань сторін. 
Водночас у спірних правовідносинах початкова ціна договору не була збільшена, а загальна сума договору не перевищила значення, визначеного сторонами під час його укладення. Зміни, оформлені додатковими угодами, не призвели до перегляду початкової договірної ціни у розумінні статті 652 ЦК України та не порушили балансу майнових інтересів сторін. 
Вищенаведене, узгоджується з наступними висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, а саме:
« 41. На вирішення Великої Палати Верховного Суду поставлено питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю. 
42. Відповідаючи на це питання Велика Палата Верховного Суду вважає, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю з огляду на таке.
56. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII , проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. 
88. Ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
90. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII , проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі».
Отже, ціна за 1 кВт*год електричної енергії на момент укладення договору становила 4,968 грн, в т.ч. ПДВ, а відтак, враховуючи положення п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» початкова ціна за 1 кВт*год - 4,968 грн за наявності відповідного збільшення ціни на ринку протягом дії договору могла бути збільшена лише до 10%, тобто становити не більше 5,4648 грн. за 1 кВт*год. (4,968 х 10% = 0,4968 + 4,968 = 5,4648 грн).
Разом з тим, сторонами при укладенні оскаржуваних додаткових угод №6-9 не перевищено початкову договірну ціну 4,968 грн за 1 кВт/год з ПДВ, яка визначена за результатами процедури закупівлі.
За наведених обставин, доводи прокуратури щодо збільшення ціни більше ніж на 10% внаслідок укладення додаткових угод №6-9 в цій частині відхиляються через безпідставність.
Також, прокурор доводить, що оспорювані додаткові угоди від 30.09.2022 №6, від 31.10.2022 №7, від 07.12.2022 №8 та від 09.01.2023 №9 були укладені всупереч вимогам закону, через що відбулося неправомірне зменшення обсягів закупівлі, які є істотними умовами договору про постачання електроенергії споживачу від 12.01.2022 №23-22/231, не з підстав, визначених законодавцем, – зменшення фактичного обсягу видатків замовника, а саме у зв`язку із безпідставним збільшенням ціни за товар (електроенергію).
Суд зазначає, що відповідно до договору про постачання/закупівлю електричної енергії №23-22/231 від 12.01.2022, очікуваний (орієнтовний) обсяг постачання електричної енергії становив 7000000 кВт·год. 
При цьому, у період дії договору було поставлено 4680113 кВт·год електричної енергії, що обумовлено потребами споживання відповідача-1.
Судом встановлено, що договір за результатами закупівлі не розривався достроково, а діяв упродовж усього визначеного строку та був виконаний сторонами належним чином у межах фактичного споживання. 
Крім того, суд враховує доводи відповідача-1, що у зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022) Луцький міський голова видав розпорядження №86 від 14.03.2022 «Про роботу електротранспорту у місті Луцьку» та з березня 2022 року КП «Луцьке підприємство електротранспорту» працювало в обмеженому режимі – виїзд тролейбусів здійснюється по графіках вихідного дня, а відтак фактично на маршрути міста виїжджала менша кількість транспорту, ніж зазвичай. Такий режим роботи тривав по червень 2022 включно. Також суд враховує, що в подальшому мали місце обмеження у роботі електротранспорту з метою економії споживання електроенергії через руйнування об`єктів енергетичної системи України.
Отже, у даному випадку суд встановив, що зменшення фактичного обсягу поставленої електричної енергії у даному випадку не є наслідком зміни істотних умов договору чи укладення додаткових угод, а зумовлене об`єктивними обставинами споживання електричної енергії споживачем (відповідачем-1).
Прокурор також зазначає про недійсність додаткових угод №6, №7, №8 та №9 з огляду на те, що останні застосовуються до договірних правовідносин, які виникли до їх укладення.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом. 
У відповідності до ч.3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
У пункті 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 викладено: "Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах".
Як вже зазначав суд, пунктом 4 додатку 3 до договору сторони домовилися, що зміна умов Договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору).
При цьому, суд встановив, що при укладенні спірних додаткових угод сторони прямо погоджували, що відповідна ціна застосовується з першого числа розрахункового періоду, а відтак сторони встановили, що умови додаткових угод застосовуються до відносин між ними, які виникли до їх укладення у відповідності до ч. 3 ст. 631 та ч.3 статті 653 ЦК України, що не є наданням правочину зворотної дії, а є реалізацією передбаченого сторонами порядку зміни умов договору, який вони узгодили між собою за наслідком розрахункового періоду.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Згідно із частинами першою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 5.4. договору, ціна електричної енергії зазначалась постачальником у рахунках про оплату електричної енергії та актах приймання-передачі електричної енергії у розмірі, який зазначений у додатку 2 та є чинний у відповідному розрахунковому періоді. 
Пунктом 5.5. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.
Згідно умов пункту 5.7. договору, оплата поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період відбувається шляхом післяплати на підставі акту приймання - передачі поставленої електричної енергії за відповідний розрахунковий період.
Суд встановив, що остаточне визначення обсягу поставленої електричної енергії та завершення зобов`язання з її передачі відбувався між відповідачами саме за наслідком календарного місяця, а відтак погодження останніми ціни з першого числа розрахункового місяця відбувалося в межах поточного, не завершеного зобов`язання, до моменту оформлення акту приймання-передачі та остаточного визначення обсягу поставки.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, додаткові угоди №1-5, які не є предметом судового розгляду у даній справі (не оскаржуються прокурором) укладалися за аналогічним порядком - із застосуванням погодженої ціни з першого числа відповідного розрахункового місяця.
Отже, у даному випадку зміна ціни товару є правомірною з моменту підписання відповідної додаткової угоди, не породжує обов`язку повернення виконаного до такого моменту та відповідає волі сторін укладених правочинів та вимогам закону, а саме ч. 3 ст. 631 та ч.3 ст. 653 ЦК України.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність порушення сторонами приписів п. 2. ч. 5 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» при укладенні спірних додаткових угод №6-9, оскільки закупівля електричної енергії здійснювалась за цінами, які є нижчими від початкової ціни (4,968 грн. за 1 кВт.год), визначеної на момент укладення договору за результатами публічної закупівлі та їх укладення не призвело до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, що не є підставою для визнання їх недійсними згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. 
За наведених обставин, позовна вимога прокурора про визнання недійсними додаткових угод №6 від 30.09.2022, №7 від 31.10.2022, №8 від 07.12.2022, №9 від 09.01.2023 до укладеного між Комунальним підприємством «Луцьке підприємство електротранспорту» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» договору про постачання/закупівлю електричної енергії від 12.01.2022 №23-22/231 (процедура закупівлі: UA 2021-11-15-000478-a) до задоволення не підлягає.
Також прокурор доводить, що збільшення сторонами вартості одиниці предмету закупівлі за відсутності визначених законом умов, призвело до безпідставного отримання відповідачем-2 коштів, які підлягають поверненню в сумі 818578,14 грн.
Зокрема прокурор зазначає, що упродовж дії договору, замовнику поставлено 4680113 кВт/год електричної енергії, за які замовником перераховано постачальнику кошти на загальну суму 20665714,42 грн (з ПДВ), що підтверджується інформацією, підтверджуючими документами, наданими КП «Луцьке підприємство електротранспорту» (лист №10 08/410 від 09.05.2025). При цьому, за ціною, визначеною згідно додаткових угод №6 від 30.09.2022, №7 від 31.10.2022, №8 від 07.12.2022, №9 від 09.01.2022, відповідачем-2 поставлено відповідачу-1 (КП «Луцьке підприємство електротранспорту») 1478500 кВт/год електричної енергії на суму 7 005 194,32 гривень. Виходячи із договірної ціни із врахуванням додаткової угоди №4 від 22.04.2022, без урахування вказаних вище оспорюваних додаткових угод, замовник за поставлений товар за додатковими угодами №6 - №9 повинен був сплатити постачальнику кошти у сумі 6 186 616,18 грн з ПДВ (1478500 кВт/год електричної енергії х 4,184387 кВт/год = 6 186 616,18 грн (з ПДВ). Тобто, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено Замовником за постачання електричної енергії по ціні, згідно з оспорюваними додатковими угодами, та сумою за товар по ціні, визначеною за додатковою угодою №4, становить 818 578,14 грн (7 005 194,32 грн – 6 186 616,18 грн). Таким чином, на переконання прокурора грошові кошти в сумі 818 578,14 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем 2, підстава їх набуття відпала, а тому ТОВ «Волиньелектрозбут» зобов`язаний їх повернути до бюджету, що відповідає приписам ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Із зазначеними доводами прокурора суд погодитись не може, з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних додаткових угод №6-9, укладених між відповідачами, що свідчить про їх відповідність вимогам законодавства та реальність правових наслідків, на які вони були спрямовані.
Отже, за відсутності встановленого факту недійсності правочинів, відсутня й правова підстава для застосування наслідків, які обґрунтовуються їх недійсністю.
Крім того, твердження прокурора, що у разі недійсності додаткових угод №6 - №9 необхідно виходячи із договірної ціни із врахуванням додаткової угоди №4 від 22.04.2022 є неправильними, оскільки строк дії додаткової угоди №4 від 22.04.2022 з врахуванням додаткової угоди №5 від 30.09.2022 завершився 31.08.2022, про що і наголошував представник відповідача-2.
При цьому, судом встановлено відсутність факту заподіяння шкоди інтересам держави у даному випадку.
Відповідно до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, КП «Луцьке підприємство електротранспорту» є одержувачем бюджетних коштів, розпорядником коштів є Виконавчий комітет Луцької міської ради (https://www.treasury.gov.ua/unifie-register-search).
Як вбачається із матеріалів справи, Комунальним підприємством «Луцьке підприємство електротранспорту» спожито 4 680 113 кВт/год на суму 20665714,42 грн. 
Суд встановив, що середньорічна ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 4,4156 грн (20 665 714,42 : 4 680 113), в т.ч. ПДВ, а відтак відповідач-1 протягом 2022 року фактично купував електричну енергію дешевше від закупівельної ціни (4,968 грн) на 0,5524 грн.
Між тим, у разі купівлі відповідачем-2 спожитого у 2022 році обсягу електричної енергії - 4 680 113 кВт/год по початковій (закупівельній) ціні 4,968 грн, останній сплатив би 23250 801,38 грн, що на 2585086,96 грн більше від сплачених коштів - 20665714,42 грн.
При цьому, Комунальним підприємством «Луцьке підприємство електротранспорту» згідно додаткових угод №6 від 30.09.2022, №7 від 31.10.2022, №8 від 07.12.2022, №9 від 09.01.2022 отримано 1478500 кВт/год електричної енергії на суму 7005194,32 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електроенергії та платіжними дорученнями.
Разом з тим, фактично КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в період з 01.09.2022 по 31.12.2022 фактично зекономило кошти враховуюче те, що купувало електричну енергію по ціні, яка була меншою від початкової (закупівельної) ціни. 
Так, якщо б оплата за поставлену кількість електричної енергії - 1478500 кВт/год була проведена за початковою (закупівельною) ціною - 4,968 грн., КП «Луцьке підприємство електротранспорту» сплатило 7345188 грн, що як встановив суд на 339993,68 грн більше фактично сплачених коштів – 7005194,32 грн.
За таких обставин, у спірних правовідносинах оплата електричної енергії здійснювалась за цінами, нижчими від початково визначених договором про закупівлю, що об`єктивно зумовило зменшення обсягу фактичних витрат, а відтак суд дійшов висновку про відсутність факту безпідставного витрачання бюджетних коштів, у зв`язку з чим вимога прокурора у цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Додатково суд зазначає, що доводи прокурора про збільшення ціни за додатковими угодами № 6– 9 ототожнюють зменшення договірної ціни із її протиправним збільшенням в подальшому від зменшеної ціни. Як встановлено судом, кінцева ціна не перевищує первісно погоджену сторонами, а отже відсутнє фактичне збільшення витрат. За таких умов твердження прокурора зводяться до формального порівняння окремих етапів зміни ціни, що не відображає реального результату - економії коштів за наслідками укладення договору про публічну закупівлю та додаткових угод, а відтак не може бути підставою для їх стягнення.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є безпідставними та необгрунтованими, тому до задоволення не підлягають.
В силу положень ст. 129 ГПК України витрати прокуратури зі сплати судового збору залишаються за ними.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 20.04.2026

Суддя   А. С. Вороняк