Справа № 462/4686/25 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюка А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3171/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації. Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» з 01.07.2014 року надаються послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за вищевказаною адресою. З 01.07.2014 року відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісяця направлялись квитанції про нарахування вартості послуг з метою їх оплати. Між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, а саме виконавець надавав послуги споживачам, останні такими користувались для задоволення своїх потреб та не відмовлялись від них, усвідомлюючи, що за послуги потрібно оплачувати, але оплати належним чином не здійснювали. Згідно розрахунків заборгованості за надані абонентські послуги у відповідачів виникла заборгованість за період з 01.11.2017 року по 30.04.2025 рік з оплати послуг з постачання теплової енергії в розмірі 49 059 грн 11 коп. та за період з 01.12.2018 року по 30.04.2025 рік за послуги з постачання гарячої води в розмірі 24 265 грн 18 коп. Окрім цього, на наявну заборгованість за надані послуги відповідачам було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нарахування яких передбачено Типовими індивідуальними договорами на надання відповідних послуг. Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
З наведених підстав просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.11.2017 року до 30.04.2025 року за послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 059 грн. 11 коп. та за період з 01.12.2018 року до 30.04.2025 року за послугу з постачання гарячої води в розмірі 24 265 грн. 18 коп., пеню в розмірі 1 834 грн. 78 коп., 210 грн. 91 коп. - 3 % річних та 927 грн. 64 коп. інфляційні втрати.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2025 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.11.2017 року по 30.04.2025 року за послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 059 грн. 11 коп. та за період з 01.12.2018 року по 30.04.2025 року за послугу з постачання гарячої води в розмірі 24 265 грн. 18 коп., пеню в розмірі 1 834 грн. 78 коп., 3 % річних — 210 грн. 91 коп. інфляційні втрати — 927 грн. 64 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Вказує, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями та споживачами, а також їх права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено обов`язок оплати споживачами наданих їм послуг за умови фактичного користування такими. ОСОБА_1 хоч і зареєстрований, проте з 05.07.2016 року і по теперішній час не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а тому не міг користуватись наданими позивачем житлово-комунальними послугами. Зазначає, що позивач не вперше звертається до суду і ОСОБА_1 повідомляв позивача, що він не є фактичним користувачем наданих житлово-комунальних послуг, оскільки проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання від 05.09.2025 року №02-260. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за період з 01.11.2017 року до 30.04.2025 року за послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 059 грн. 11 коп. та за період з 01.12.2018 року до 30.04.2025 року за послугу з постачання гарячої води в розмірі 24 265 грн. 18 коп., пеню в розмірі 1 834 грн. 78 коп., 3 % річних — 210 грн. 91 коп. інфляційні втрати — 927 грн. 64 коп.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх користання, однак відповідачі надані позивачем житлово-комунальні послуги не оплачують, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню в судовому порядку з осіб, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_2 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилається на те, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , відтак користуються послугами з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, 01.07.2014 року відповідачам був відкритий особовий рахунок, фактично між позивачем та відповідачами виникли договірні відносини щодо надання послуг з теплопостачання, які позивач надавав, а відповідачі від надання позивачем цих послуг не відмовлялися, такими послугами користувалися, однак надання цих послуг не оплачували.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 25.06.2025 року за №14.
Згідно із наданим Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» розрахунком заборгованості за послугу постачання теплової енергії за період з 01.11.2017 року до 30.04.2025 року така становить 49 059.11 грн.
Згідно розрахунку заборгованості за послугу постачання гарячої води за період з 01.12.2018 року до 30.04.2025 року заборгованість відповідачів становить 24 265.18 грн.
Також відповідачам було нараховано на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води пеню, 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 1 834 грн 78 коп. – пеня, 3% річних – 210 грн 91 коп., інфляційні втрати – 927 грн 64 коп.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондується його обов`язок, визначений у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Згідно із п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.
За змістом ст.ст. 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Як вбачається з матеріалів справи, між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами з 01.07.2014 року існували фактичні договірні правовідносини, передбачені ст.11 ЦК України щодо надання послуг у сфері теплопостачання та гарячої води, шляхом відкриття особового рахунку для проведення розрахунків.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023.
З врахуванням наведених положень, з відповідачами укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання.
Зазначені договори є розміщеними на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://mkp.Ite.lviv.ua.
Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено та оприлюднено типові індивідуальні договори про надання послуг з постачанням теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води від 01.12.2021 року. Вказані договори є публічними договорами приєднання.
За умовами зазначених договорів, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в період, за який позивачем нараховано заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, ці комунальні послуги позивачем не надавалися, надавалися не в повному обсязі або неналежної якості, і що вони цими послугами не користувалися.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 з 05.07.2016 року не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а тому не користувався наданими позивачем житлово-комунальними послугами, що звільняє його від сплати наданих послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Частиною 7 пункту 45 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на не оплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.
Зазначена норма закону передбачає право на неоплату вартості такої комунальної послуги в період тимчасової відсутності у житловому приміщенні за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження подання ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» такої заяви та документального підтвердження своєї тимчасової відсутності, непроживання у квартирі АДРЕСА_2 та проживання у іншому житловому приміщенні.
Вищенаведене спростовує доводи апелянта про незаконність оскаржуваного рішення суду з тих підстав, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 не проживав, послугами позивача з теплопостачання та постачання гарячої води не користувався, а відтак у нього немає обов`язку зі оплати цих послуг. 
Як зазначає в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, безпідставно не врахував те, що позивач не вперше звертається до суду і ОСОБА_1 повідомляв позивача, що він не є фактичним користувачем наданих житлово-комунальних послуг, що свідчить про те, що позивачу було відомо про те, що ОСОБА_1 не є користувачем послуг, що надаються позивачем.
Такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії для інформування надавача послуг про обставини, які б могли вплинути на нарахування позивачем оплати на послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, а в подальшому і на розрахунок заборгованості, в тому числі і щодо свого непроживання у квартирі АДРЕСА_2 
Відповідачі, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, іншого розрахунку суду не надали.
Оскільки відповідачі зобов`язання по оплаті за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не виконують, внаслідок чого наявна заборгованість за період з 01.11.2017 року до 30.04.2025 року за послуги з постачання теплової енергії в сумі 49 059 грн. 11 коп. та за період з 01.12.2018 року по 30.04.2025 року за послугу з постачання гарячої води в розмірі 24 265 грн. 18 коп., наданий позивачем розрахунок ними не спростовано, апелянтом не дотримано передбаченого частиною 7 пункту 45 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення порядку інформування надавача послуг про тимчасове приживання у квартирі АДРЕСА_2 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про під ставність позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго». 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Доводів щодо незгоди з обрахуванням розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних апеляційна скарга не містить.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3 028 грн. 00 коп. судового збору, оскільки такий підлягає стягненню в рівних частках з кожного з відповідачів. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2025 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3 028 грн. 00 коп. судового збору – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» з кожного по 1009.33 грн. судового збору.
В решті рішення Залізничного районного суду м.Львова від 25 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 23.01.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк