Справа № 461/289/26 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 33/811/275/26 Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.,

з участю секретаря судового засідання Сабової Х.О.,

з участю захисника-адвоката Бордусенка Б.С.,
представника Львівської митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відео конференції справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 МК України за апеляційною скаргою захисника – адвоката Бордусенка Богдана Сергійовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року,
в с т а н о в и в :

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та накладено на нього стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «NISSAN», модель «PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665,60 грн судового збору.
Відповідно до постанови судді, 29.12.2025, близько 12:34 год., в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині – Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці, смугою руху «червоний коридор», в напрямку в`їзд в Україні, в`їхав рейсовий автобус «VAN HOOL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сполученням «Маріуполь – Фрайбург», у якому в якості пасажира переміщувався ОСОБА_1 .
В ході проведення митного контролю вказаного транспортного засобу в «Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби» спрацювала «Автоматична система управління ризиками» з кодом 000-2 – Орієнтування «По особі ОСОБА_2 є орієнтування, інформація про орієнтування станом на 29.12.2025».
Проведеною перевіркою у відповідності до інформації електронних баз даних АСМО «Центр» та ЄАІС Департаменту митної справи Держмитслужби встановлено, що 20.01.2022 о 03:29 год., громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України з метою «особисте користування», через митний пост «Ягодин» Волинської митниці, в митному режимі «тимчасове ввезення до 60 днів», транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .
За даними інформаційних електронних баз даних АСМО «Центр» та ЄАIС встановлено, що транспортний засіб марки «NISSAN», модель «PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , з митної території України станом на 29.12.2025 не вивезено та в інший митний режим не поміщено.
Відтак, ОСОБА_1 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування терміном більше ніж на тридцять діб.
На постанову судді захисник Бордусенко Б.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Вважає, що висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується належними доказами.
Вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінку доводам захисника щодо недотриманням Державною митною службою України заходів на виконання положень ч.ч.5,7 ст. 558 МК України в частині своєчасного виявлення порушення митних правил ОСОБА_3 щодо тимчасово ввезеного ним транспортного засобу.
Звертає увагу, що інформація щодо не вивезення транспортного засобу марки NISSN, модель PRIMERA, р/н НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 у встановлені строки містилася у програмно-інформаційному комплексі ЄАІС ДМСУ, а тому була відома митному органу станом на дату закінчення строку тимчасового ввезення, однак проткало у визначений законом строк складений не був.
Вказує також, що відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_3 неодноразово перетинав кордон України, проходив митне оформлення, проте митним органом не було складено протокол за ч. 6 ст. 481 МК України відносно ОСОБА_3 у визначений законодавством строк, а протоколи про порушення митних правил щодо нього складено лише через 2 роки 9 місяців з моменту порушення строку тимчасового ввезення транспортних засобів, що вказує на порушення строків накладення адміністративного стягнення.
На думку апелянта, накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинене правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України могло відбутися не пізніше 21.09.2022, а строки накладення адміністративного стягнення не можуть бути безмежними та залежати лише від моменту так званого «виявлення» правопорушення правоохоронними органами.
Захисник - адвокат Бордусенко Б.С. в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити. 
Представник Львівської митниці Зирянов О.Ю. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді - залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Статтею 487 МК України, передбачено, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В силу ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі, оскільки висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку. 
Зокрема, винуватість  ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про порушення митних правил №1833/UA209000/2025 від 29.12.2025; роздруківкою з інформаційних систем; витягом з АСМО «Інспектор»; копією паспорта, контрольного талону та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; письмовими поясненнями ОСОБА_4 , яким останній підтвердив обставини, викладені в протоколі про порушення митних правил; довідкою щодо орієнтованої вартості предметів за протоколом про порушення митних правил № 1833/UA209000/2025 від 29.12.2025; доповідною запискою від 29.12.2025 та іншими дослідженими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.
Вказані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що строк накладення адміністративного стягнення сплинув, апеляційний суд вважає недоречними, враховуючи наступні обставини.
На переконання апеляційного суду, вказане правопорушення є триваючим, оскільки триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №804/401/17.
Тому, навіть у разі притягнення особи до відповідальності за порушення ст.481 МК України, це не звільняє її від обов`язку вивезення за межі території України транспортного засобу, який є предметом правопорушення, та триває до виконання такого обов`язку або припиненням дії відповідної норми закону.
При цьому, як було встановлено в ході апеляційного розгляду справи на момент складання митницею матеріалів, в тому числі до теперішнього часу, відсутня інформація, що автомобіль був вивезений за межі митної території України.
Також, слід врахувати, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Львівською митницею було виявлено перебування вказаного транспортного засобу на митній території України з порушенням строку тимчасового ввезення до 29.12.2025 тобто до моменту перетину кордону ОСОБА_1 в зоні митного контролю пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці «Краковець» Львівської митниці, в напрямку в`їзд в Україну, саме під час якого і було встановлено, що ОСОБА_1 було перевищено строк тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб, за наслідком чого в цей же день було складено протокол про порушення останнім митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України.
Апеляційний суд не бере до уваги, покликання апелянта на пасажирську митну декларацію (а.с. 49) як на підтвердження того, що автомобіль було вивезено з України, оскільки відповідно до вказаної митної декларації ОСОБА_1 на автомобілі «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заїхав на тимчасово окуповану територію у м. Севастополь, АРК.
Будь-яка інша інформація щодо вивезення автомобіля «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 за межі кордону України відсутня.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо недотримання строків накладення стягнення не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України.
Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивовано, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Бордусенка Богдана Сергійовича залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 481 МК України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя      Альберт БЕЛЕНА