КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 370/561/19 Головуючий у суді першої інстанції - Косенко А.В. Номер провадження № 22-ц/824/4556/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Косенко А.В., у селищі Макарів, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення збитку,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позов до ОСОБА_1 про стягнення компенсації збитку, у якому просив суд стягнути з відповідача суму, що перевищує межі страхової виплати, необхідну для відновлення порушених прав в розмірі 123 227, 02 грн; суму франшизи по страховому полісу в розмірі 2 000,00 грн; моральну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу в розмірі 10 000, 00 грн; витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 800, 00 грн; суму судових витрат в розмірі 768, 40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 грудня 2018 року близько 09 години 16 хвилин в селищі Макарів по вулиці Механізаторів, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21703 д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі автомобілю OPEL ASTRA д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
У суді 21 грудня 2018 року відповідач вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні визнав. 
Постановою Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року у справі 370/3600/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн. 
В ході оформлення матеріалів ДТП співробітниками поліції було встановлено, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у компанії «ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ номер 9629928.
13 грудня 2018 року він подав заяву в «ПАТ «НАСК «Оранта» для отримання страхової виплати. Також, ним була ініційована незалежна автотоварознавча експертиза. Згідно висновку експерта № 020119 від 02 січня 2019 року вартість ремонту його транспортного засобу становить 201 227,02 грн.
Згідно з полісом ОСЦПВ відповідальність відповідача за шкоду майну обмежена сумою 100 000 грн. З урахуванням франшизи у розмірі 2 000 грн, що підлягає відшкодуванню відповідачем, та зменшення суми на ПДВ (20%), розмір страхового відшкодування становить 78 000 грн.
З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту становить 201 227,02 грн, різниця, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 123 227,02 грн.
Вказував, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінював у 10 000, 00 грн. 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року позов ОСОБА_3 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , 138 027, 02 грн, що складається з компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для відновлення порушених прав у розмірі 123 227, 02 грн, суми франшизи у розмірі 2000 грн, суми компенсації моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, суми витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2800 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 2384, 87 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість матеріального збитку у розмірі 83 894, 31 грн, судовий збір в розмірі 1 430, 92 грн, в решті позовних вимог - відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до висновків експертів від 06 лютого 2023 року № CE-19/111-22/44960-АВ та 30 серпня 2023 року N?CE-19/111-23/34003-AB, транспортний засіб позивача OPEL ASTRA д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП від 13 грудня 2018 року є фізично знищеним, а розмір матеріального збитку визначається як різниця між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (205 838,53 грн) та після ДТП (21 944,22 грн), що становить 183 894,31 грн.
Водночас страховиком здійснено виплату у розмірі 68 580,80 грн, що є меншою за встановлений полісом ліміт відповідальності 100 000 грн, а отже обов`язок щодо доплати в межах страхового ліміту покладається саме на страховика, а не на відповідача. Позивач вимог до страховика про доплату не заявив.
З огляду на це, відсутні підстави для покладення відповідальності на відповідача у відповідній частині.
Зазначає, що розмір судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу, становить 44 000 грн, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_3 .
Виходячи з задоволення первинного позову на 60% просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 26 400, 00 грн судових витрат.
13 січня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Ващук Ю.С. , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що згідно з висновками експертів від 06 лютого 2023 року та 30 серпня 2023 року транспортний засіб OPEL ASTRA д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП від 13 грудня 2018 року є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість до ДТП. Розмір матеріального збитку визначається як різниця між вартістю автомобіля до ДТП (205 838,53 грн) та після ДТП (21 944,22 грн), що становить 183 894,31 грн.
З урахуванням страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності (98 000,00 грн з урахуванням франшизи), на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 85 894,31 грн.
Доводи апелянта про необхідність пред`явлення вимог до страховика як підставу для відмови у позові є безпідставними.
З огляду на обставини справи, тривале невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування шкоди та його поведінку, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув 10 000 грн моральної шкоди, що відповідає засадам розумності та справедливості.
Зазначає, що орієнтовний розмір судових витрат, які ОСОБА_3 поніс, та які очі понести у зв?язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Докази розміру понесе судових витрат на правничу допомогу з відповідним клопотанням будуть подані у встановлений ЦПК України строк.
При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1  - ОСОБА_2 підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції.
При апеляційному розгляді справи представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Ващук Ю.С. в режимі відеоконференції заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 13 грудня 2018 року близько 09 годин 16 в смт. Макарів по вул. Механізаторів, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 21703 виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі автомобілю Opel Astra з д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху.
Постановою Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року по справі №370/3600/18 ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху, що мало місце 13 грудня 2018 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.
Автомобіль Opel Astra з р.н. НОМЕР_3 належав на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_3 транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження.
Згідно з Висновком експерта від 06 лютого 2023 року №СЕ-19/111-22/44960-АВ, складеного на виконання ухвали суду, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2018 року, станом на дату ДТП, дорівнює ринковій вартості цього ж КТЗ у непошкодженому стані та складає 205 838,53 грн.
Відповідно до висновку експерта від 30 серпня 2023 року №СЕ-19/111-23/34003-АВ, складеного на виконання ухвали суду, ринкова вартість автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 в пошкодженому стані після ДТП від 13.12.2018 року складав 21 944,22 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП, відновлення досліджуваного КТЗ економічно недоцільно (необґрунтовано), транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , власника автомобіля ВАЗ 21703 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до поліса №АМ/9629928, за яким визначена страхова сума (ліміт відповідальності) за завдану шкоду, завдану майну в розмірі 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.
Розмір виплаченого страховою страхового відшкодування становить 68 580,50 грн. Проте, вказаної суми недостатньо для відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 внаслідок ДТП, що мала місце 13.12.2018 року.
В добровільному/позасудовому порядку винуватець ДТП ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не відшкодував.
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача.
Таким чином приймаючи рішення суд дійшов висновку про стягнення із останнього як заподіювача шкоди різниці матеріальної шкоди між страховим відшкодуванням та загальною сумою заподіяної матеріальної шкоди, визначену висновком експерта по визначенню вартості матеріального збитку.
Враховуючи те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА»виплатило позивачу сума страхового відшкодування у розмірі 70 580,50 грн, в межах ліміту страхової суми, визначеної полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якого недостатньо для відшкодування завданої йому шкоди, доводи позивача про стягнення з відповідача різниці між розміром завданої шкоди та страховою виплатою у розмірі 130 646,52 грн є обґрунтованим та у цій частині підлягає задоволенню. Разом із тим враховуючи, що позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом просив стягнути із відповідача у справі праві шкоду у розмірі 123 227, 02 грн, тому суд і задовольнив вимоги у даному розмірі. 
Оскільки факт пошкодження внаслідок ДТП автомобіля позивача знайшов підтвердження, позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, вільно користуватись автомобілем, внаслідок не відшкодування в добровільному порядку шкоди, у відповідності до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною у ДТП, що дає підстави для задоволення позову у цій частині на суму 10 000 грн з відповідача. 
Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції в частині суми відшкодування заподіяної школи виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на наступне.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 
Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 
Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.
Таким чином відповідач у справі ОСОБА_1 , як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, мав обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому в порядку визначеному ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Так, судом першої інстанції  встановлено, що 13 грудня 2018 року близько 09 годин 16 в смт. Макарів по вул. Механізаторів, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 21703 виїжджаючи з другорядної дороги не надав переваги в русі автомобілю Opel Astra з д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушила вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху.
Постановою Макарівського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року по справі №370/3600/18 ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху, що мало місце 13.12.2018 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.
Автомобіль Opel Astra з р.н. НОМЕР_3 належав на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_3 транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження.
Згідно з Висновком експерта від 06.02.2023 року №СЕ-19/111-22/44960-АВ, складеного на виконання ухвали суду, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2018 року, станом на дату ДТП, дорівнює ринковій вартості цього ж КТЗ у непошкодженому стані та складає 205 838,53 грн.
Відповідно до висновку експерта від 30.08.2023 року №СЕ-19/111-23/34003-АВ, складеного на виконання ухвали суду, ринкова вартість автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 в пошкодженому стані після ДТП від 13.12.2018 року складав 21 944,22 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Astra д.н.з. НОМЕР_3 перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП, відновлення досліджуваного КТЗ економічно недоцільно (необґрунтовано), транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Таким чином судом першої інстанції встановлено, що пошкоджений у ДТП Opel Astra д.н.з. НОМЕР_5 , вважається фізично знищеним.
Отже внаслідок ДТП позивач у зв`язку із пошкодженням його автомобіля зазнав матеріальних збитків в сумі 183 894 грн. 31 коп. з виходячи розрахунку: 205 838,53 грн. (Рв - ринкова вартість автомобіля) - 21 944,22 грн (Вз - вартість автомобіля в пошкодженому стані) = 183 894, 31 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , власника автомобіля ВАЗ 21703 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до поліса №АМ/9629928, за яким визначена страхова сума (ліміт відповідальності) за завдану шкоду, завдану майну в розмірі 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн.
Розмір виплаченого страховою страхового відшкодування становить 68 580,50 грн. Проте, вказаної суми недостатньо для відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3 внаслідок ДТП, що мала місце 13.12.2018 року.
В добровільному/позасудовому порядку винуватець ДТП ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою не відшкодував.
Відповідно до ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовною заявою позивач посилався на те, що розмір страхового відшкодування, яку повинно йому виплати ПАТ «НАСК «ОРАНТА» становить 98 000,00 грн. 
Згідно відповіді ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 29 січня 2019 року страховик виплатив позивачу 68 580 грн. 80 коп. з урахуванням зменшення розмір страхового відшкодування на розмір франшизи на суму 2 000 грн. (а.с. 63 т.1.)
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 16 січня 2019 року матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу Opel Astra, д.р.н. НОМЕР_6 , в результаті пошкодження при ДТП склав 70 580,50 грн. (вартість відновлюваного ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 176 036,08 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 70 580,50 грн.).
Відтак доведеним є те, що потерпілому з боку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплачено меншу суму ніж встановлений договором (полісом) ліміт відповідальності у 98 000 грн ( за відрахування погодженої суми франшизи -2000 грн). 
Відповідно, до п. 35 постанови Великої Палати ВСУ від 04 липня 2019 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача передбаченому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вказаною ДТП не в повній мірі виконала свої зобов`язання за договором страхування. Невиплачена сума в межах цього ліміту є обов`язком страховика, а не відповідача.
Позивачем не пред`явлено вимог до страхової компанії щодо доплати у межах страхового ліміту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача. Непред`явлення позову до належного боржника (страховика) унеможливлює покладення обов`язку з відшкодування такої різниці на відповідача, що суперечить правовій природі страхового відшкодування та усталеній судовій практиці.
Після проведення судових експертиз було однозначно встановлено, що за наслідками даної ДТП потерпілому страховик та винуватець ДТП зобов`язані відшкодувати збитки в порядку, пов`язаному з фізичним знищенням транспортного засобу, що регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, а саме відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по вказаній ДТП - 100 000 грн. страховик мав сплатити потерпілому саме 100 000 грн, однак в повному обсязі свої зобов`язань не виконав та сплатив лише 68 580,80 грн.
При цьому за весь час розгляду справи від позивача до суду не надходило уточнення позовних вимог з вимогою стягнути безпідставно невиплачене страхове відшкодування з страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.
Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
Суд першої інстанції неправильно визначив суб`єкта відповідальності, фактично переклавши на відповідача суму, яка повинна бути компенсована страховою компанією ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Такий підхід є необґрунтованим та підлягає зміні, а тому сума збитку, яку має відшкодувати відповідач з урахуванням виплати належного страхового відшкодування з боку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та складає 85 894,31 грн (183 894,31 грн - 100 000 грн + 2000 грн ).
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди.
ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)).
Враховуючи факт завдання шкоди транспортному засобу позивача по справі, а також у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу. Суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 10 000 грн.
Колегія судів погоджується із судом першої інстанції в тому, що визначений ним розмір відшкодування є розумним, виваженим і справедливим, відповідає обсягу душевних, фізичних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав позивач.
Водночас, апеляційний суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці суми страхового відшкодування, а саме 83 894,31 грн, суми франшизи у розмірі 2 000 грн., оскільки вказаний розмір не входить до розміру страхового відшкодування, яке підлягає до сплати страховиком відповідача.
В силу ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В порядку ч.ч. 1.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за подачу позовної заяви ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 2 384,87 грн, а за результатом апеляційного розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на 71%, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 693,26 грн.
Крім того, оскільки апелянт за подачу апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 577 грн, а апеляційну скаргу задоволено на 19%, то з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 679,69 грн.
Враховуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 013,57 грн (1 693,26 грн - 679,69 грн).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП) на користь ОСОБА_3 , (  ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2  РНОКПП НОМЕР_7  ) компенсацію збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для відновлення порушених прав пов`язаної із знищенням транспортного засобу у розмірі 83894,31 грн, суми франшизи у розмірі 2000 грн., суми компенсації моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а всього 95 894,31 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП)  на користь ОСОБА_3 , (  ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2  РНОКПП НОМЕР_7  ) компенсацію за сплату судового збору у розмірі 1013,57 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв