ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м.Дніпро Справа № 908/1431/25 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б. 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” адвоката Сідельникової Олени Леонідівни про ухвалення додаткового рішення у справі №908/1431/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго”, Київська область, Фастівський район, с. Віта-Поштова
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод”, м. Запоріжжя
про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:
14.05.2025 через підсистему “Електронний суд” до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” про зобов`язання забрати (вивезти) продукцію, яка була відвантажена постачальником за договором № 17 від 20.12.2021, та стягнення авансового платежу, здійсненого за договором № 17 від 20.12.2021, у загальному розмірі 4 702 876,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем, як постачальником за договором, своїх зобов`язань щодо здійснення поставки обумовленої умовами договору продукції. Так, відвантаження продукції здійснювалося із суттєвим відступленням від узгоджених умов договору, а саме: продукція відвантажена без належного проведення комплексу приймально-здавальних випробувань та сплати другої частини авансового платежу в розмірі 40% вартості продукції. Під час приймання продукції по кількості та якості, зокрема, проведення процедури вхідного контролю, комісією позивача виявлено низку грубих порушень умов договору, зокрема відсутність товаросупровідних документів, обов`язковість яких передбачено умовами договору. У зв`язку з фактом виявлення відсутності товаросупровідних документів позивачем, як Покупцем за договором, складено відповідний акт та довідку з одночасним повідомленням Постачальника листами вих. №15 від 13.03.2025, вих. №35 від 16.04.2025, та запропоновано останньому надати усі документи згідно з умовами договору (додатки). Відповідач проігнорував вищезазначену пропозицію, що зумовило позивача визнати поставлену продукцію браком та скласти акт на забраковану продукцію №1 від 28.04.2025, про що повідомлено листом вих. №44 від 28.04.2025. Водночас, керуючись положеннями ст. 666 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до відповідача з відповідною вимогою про повернення суми авансових платежів та вивезенням продукції. Вимоги позивачем не була виконана відповідачем, що стало підставою для звернення позивача з відповідними позовними вимогами до суду. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 у справі № 908/1431/25 у позові відмовлено повністю. Витрати із сплати судового збору за подання позову до суду покладено на позивача. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго”, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Одночасно у змісті апеляційної скарги викладене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке мотивовано отриманням рішення суду в п`ятницю 08.08.2025 о 18 год. 13 хв., що підтверджується відповідною карткою руху документу в системі Електронний суд.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.08.2025 у справі № 908/1431/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго” с. Віта-Поштова, Фастівський район, Київська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” м. Запоріжжя витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн 
Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго”, в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2026 по справі №908/1431/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго” на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 у справі № 908/1431/25 - залишено без задоволення; рішення Господарського суду Запорізької області від 24.07.2025 у справі № 908/1431/25 – залишено без змін; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго” на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 08.08.2025 у справі № 908/1431/25 - залишено без задоволення; додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 08.08.2025 у справі № 908/1431/25 – залишено без змін. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго” за подання апеляційної скарги на рішення і додаткове рішення суду покладені на заявника апеляційних скарг.
В свою чергу, 22.01.2026 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” адвоката Сідельникової Олени Леонідівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №908/1431/25, у якій остання зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначав попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в сумі 40000 грн. і в судових дебатах наголошено, що такі докази будуть подані протягом 5 днів з моменту ухвалення постанови, відтак, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
Ухвалою суду від 23.01.2026 заяву прийнято до розгляду в порядку письмового провадження.
02.02.2026 до суду від представника позивача надійшли заперечення стосовно стягнення (розподілу) витрат на правничу допомогу, у яких позивач зауважує, що: цілком і повністю не погоджується з можливістю задоволення заяви, яку представник Відповідача подав задля відшкодування витрат на правничу допомогу. Така позиція обґрунтовується тим, що відповідна Заява не підтверджена належними доказами, а розмір заявлених витрат є неспівмірним з обсягом наданих фізичною особою підприємцем Сідельниковою О.Л. послуг.
Наголошує, що, по-перше, подана Відповідачем Заява не містить посилання на ту обставину, що під час апеляційного перегляду справи ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката, в розумінні ст. 126 ГПК України. Зокрема, зазначена норма процесуального права чітко та однозначно передбачає розподіл між сторонами витрат лише пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а не витрат пов`язаних з оплатою послуг фізичної особи підприємця.
По-друге, заявлені Відповідачем вимоги та направлені докази не можуть вважатися такими, що підтверджують заявлений розмір витрат на професійну правову допомогу, адже не відповідають вимогам чинного законодавства України. Так, серед документів (додатки до Заяви), які подані начебто на підтвердження заявлених витрат – 40 000,00 грн, Позивачем долучено: Рахунок-фактуру від 21.05.2025 №СФ-02/25 на суму 10 000,00 гривень; Платіжну інструкцію від 21.05.2025 №4366 на суму 10 000,00 гривень. Однак, зауважує, що якщо ознайомитися зі змістом доданих документів, то стає очевидним, що абсолютно ті ж самі документи вже подавалися представником Відповідача на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції. Відтак, вважає, що в цьому конкретному випадку надано неналежні та недопустимі докази, якими не можливо підтвердити достовірність понесених Відповідачем витрат. Крім того, в матеріалах справи не міститься ні оформлених належним чином рахунків, ні квитанцій про оплату, ні банківських виписок, які б могли підтвердити заявлене Відповідачем. Тобто жодного належного розрахункового документу, який би міг дійсно підтвердити, що ці витрати були понесені стороною.
По-третє, заявлені витрати в розмірі 40 000,00 грн є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, а також складністю та обставинами справи.
Вважає, що Відповідачем не було подано детального переліку наданих послуг ні окремим документом, ні шляхом їх наведення в жодному іншому процесуальному документі, зокрема і у Заяві.
Також вважає, що сторони у договорі №21/5-01 – від 21.05.2025 зі змінами визначили фіксований розмір оплати робіт ФОП Сідельникової О.Л. саме за «супровід справи в суді апеляційної інстанції», що за своїм змістом та суттю не може вважатися тотожним представництву інтересів сторони в суді під час апеляційного перегляду справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” адвоката Сідельникової Олени Леонідівни про ухвалення додаткового рішення та відповідні заперечення позивача щодо розподілу судових витрат, колегія суддів встановила наступне.
У відзиві на позов та у апеляційній скарзі (поданій до суду апеляційної інстанції) відповідач навів орієнтовний розмір судових витрат в суді апеляційної інстанції – 40 000 грн.
В судовому засіданні 20.01.2026, до судових дебатів, представником відповідача – адвокатом Сідельниковою О.Л., зроблено заяву, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення постанови.
Постанову у справі ухвалено 20.01.2026, а відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення подано суду 22.01.2026. Отже, відповідачем дотримані строки подання відповідних доказів в порядку ч.8 ст.129 ГПК України. 
До заяви позивачем надано:
- копію договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №21/05-1 від 21.05.2025;
- копію додаткової угоди від 02.09.2025 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №21/05-1 від 21.05.2025;
- копію акта прийому-передачі наданих послуг №б/н від 22.01.2026;
- копію платіжної інструкції №4366 від 21.05.2025 на суму 10 000 грн; 
- копію рахунку-фактури №СФ-02/25 від 21.05.2025 на суму 10 000 грн; 
- докази направлення заяви позивачу.
Також до відзивів на апеляційні скарги позивача відповідачем було додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002263 від 16.07.2019 на Сідельникову О.Л. (а.с.129, т.3) та ордер серії АР №1242018 від 26.05.2025 (а.с.145, т.3).
Так, 21.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” (Замовник, Клієнт) та Фізичною особою-підприємцем Сідельникова Олена Леонідівна (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 21/05-1.
Відповідно до п. 1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Замовник доручає, а Виконавець, відповідно до чинного в Україні законодавства, приймає на себе обов`язки (з правом передоручення третім особам) представляти інтереси Замовника та надавати юридичні послуга (правничу допомогу) останньому в межах господарської справи 908/1431/25 а саме:
- незалежно від характеру правовідносин “Замовника” з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень надавати “Клієнтові” допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, які він потребує, у порядку передбаченому ст. 59 Конституції України та Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1 - 12/2009 від 30 вересня 2009 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про право на правничу допомогу);
- здійснювати представництво інтересів Замовника в усіх державних та недержавних, колективних та приватних, громадських органах, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, перед фізичними та юридичними особами;
- вести від імені Замовника будь-які справи в усіх установах, організаціях, підприємствах України, незалежно від форм власності та підпорядкування (у тому числі, але не виключно в усіх органах державної влади України, судах, органах державної фіскальної служби України, органах Державної казначейської служби України, органах внутрішніх справ України, органах юстиції України, усіх органах дізнання, в усіх органах досудового розслідування, в усіх органах виконавчої служби та будь-яких інших);
- вести від імені Замовника з усіх питань будь-які справи по виконавчому провадженню в усіх органах виконавчої служби України;
- здійснювати представництво інтересів Замовника в правоохоронних органах та вести від імені Замовника з усіх питань будь-які справи в усіх судових установах, в тому числі в судах загальної юрисдикції, адміністративних окружних судах, господарських, апеляційних судах, апеляційним) господарському та адміністративному судах та в Верховному суді.
02.09.2025 сторонами укладено додаткову угоду до договору, за змістом пункту 1 якого сторони вирiшили викласти п 1.1 договору в настyпнiй редакцiї: « 1.1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а Виконавець, вiдповiдно до чинного в України законодавства, приймає на себе обов`язки (з правом передоручення Tpeтiм особам) представляти iнтереси Замовника та надавати юридичнi послуги (правничу допомогy) останньому в межах господарської справи 908/1431/25 в судi першої та апеляцiйної iнстанцiй а саме: - незалежно вiд характеру правовiдносин з державними органами, органами мiсцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичними та фiзичними особами вiльно, без неправомiрних обмежень надавати Клiєнтовi допомогy з юридичних питань в обсязi i формах, якi він потребує, у порядку передбаченому ст. 59 Конститyцiї України та Рiшенням Конститyцiйного суду України у справi № 1-12/2009 вiд 30 вересня 2009р. за конститyцiйним зверненням громадянина Голованя Iгоря Володимировича щодо офiцiйного тлумачення положень ст. 59 Конститyції України (справа про право на правничу допомогy); - здiйснювати представництво iнтepeciв Замовника в ycix державних та недержавних, колективних та приватних, громадських органах, пiдприємствах, установах, органiзацiях, незалежно вiд їx пiдпорядкування i форм власностi, перед фiзичними та юридичними особами; - вести вiд iмeнi Замовника будь-якi справи в ycix установах, органiзацiях, пiдприємствах України, незалежно вiд форм власностi та пiдпорядкування (у тому числi, але не виключно в ycix органах державної влади України, судах, органах державної фiскальної служби України, органах Державної казначейської служби України, органах внутрiшнiх справ України, органах юстиції України, ycix органах дiзнання, в ycix органах досудового розслiдування, в ycix органах виконавчої служби та будь-яких iнших); - вести вiд iмeнi Замовника з ycix питань будь-якi справи по виконавчому провадженню в ycix органах виконавчої служби України; - здiйснювати представництво iнтepeciв Замовника в правоохоронних органах та вести вiд iмeнi Замовника з ycix питань будь-якi справи в ycix судових установах, в тому числi в судах загальної юрисдикції, адмiнiстративних окружних судах, господарських, апеляцiйних судах, апеляцiйному господарському та адмiнiстративному судах та в Верховному суді».
Пунктом 2 додаткової угоди Сторони вирiшили викласти п 6.1 Договору в настyпнiй редакцiї: « 6.1. За послуги, надані Виконавцем, Замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 40 000,00 (сорок тисяч) гривень за супровід справи у суді першої інстанції та 40 000,00 (сорок тисяч) гривень за супровід справи у суді апеляційної інстанції, розмір вартості наданих робіт може бути збільшено в залежності від об`єму фактично наданих послуг, в такому випадку остаточна сума грошової винaгороди визначається сторонами та вказується у актi наданих послуг, пiдписаного сторонами). 
Пунктом 3 додаткової угоди Сторони вирiшили викласти п 8.2. Договору в настyпнiй редакцiї: « 8.2. Строк цього Договору починає свій перебіг з моменту його підписання та діє до 31.12.2026 року.».
В решті пунктів Договір залишається незмінним і Сторони підтверджують свої зобов`язання за ним. 
22.01.2026 між сторонами за договором підписано Акт прийому-передачі наданих послуг згідно із договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 12/05-1 від 21.05.2025.
За вказаним Актом визначено, що протягом вересня 2025 року по сiчень 2026 року Виконавець надав, а Клiєнт прийняв повний комплекс послуг передбачених договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 21/05-1 вiд 21.05.2025, у тому числi були виконанi настyпнi види робiт:
1. Ознайомлення з матерiалами справи, аналiз законодавства, судової практики та пiдготовка правової позицiї у справi №908/1431/25 за апеляцiйною скаргою ТОВ «Норма Енерго» (до перейменування – ТОВ «Діаконт» ) та ТОВ «Запорiжкранзавод» про стягнення коштiв та зобов`язання вчинити дiї. 
2. Пiдготовка вiдзиву на апеляцiйну скаргy та направлення її до апеляцiйного суду (справа № 908/1431/25). 
3. Участь у судовому засiданнi по справi (справа № 908/1431/25).
Зауваження у сторін відсутні. Повний комплекс послуг наданий у повному обсязі. Акт складено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Вартість наданих послуг складає: 40 000,00 грн. 
Відповідно до розділу 6 договору, за послуги, надані Виконавцем, Замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 40 000,00 гривень, розмір вартості наданих робіт може бути збільшено в залежності від об`єму фактично наданих послу, втакому випадку остаточна сума грошової винагороди визначається сторонами та вкачується у акті наданих послуг; підписаного сторонами.
Оплата проводиться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі 10 000,00 грн на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний у договорі або будь-який інший рахунок, який буде ним вказаний, протягом 10 днів з дня виставлення рахунку. Решта суми сплачується Замовником Виконавцю впродовж 30 календарних днів з дати підписання акту наданих послуг.
Оплата проводиться в національній валюті України.
Вартість наданих Виконавцем послуг може бути переглянута на вимогу однієї з сторін, що буде оформлюватися додатковою угодою до даного договору.
21.05.2025 ФОП Сідельникова О.Л. виставлено Клієнту рахунок-фактуру № СФ-02/25 на суму 10 000,00 грн за надання юридичних послуг.
21.05.2025 ТОВ “Запоріжкранзавод” перерахувало ФОП Сідельникова О.Л. кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4366.
Матеріалами справи підтверджується надання відповідачу правової допомоги і складання процесуальних документів у справі в суді апеляційної інстанції адвокатом Сідельниковою Оленою Леонідівною згідно з ордером серія АР № 1242018 від 26.05.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002263 від 16.07.2019.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. 
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19). 
Таким чином, згідно наданих доказів, розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 40000,00 грн. адвокатом Сідельниковою О.Л. є підтвердженим. 
При цьому, за умовами договору і додаткової угоди строк оплати, зокрема за правничі послуги, надані в суді апеляційної інстанції, на момент подачі заяви ще не настав, у зв`язку з чим відхиляються доводи заперечень стосовно підтвердження оплати неналежними доказами і відсутність будь-яких розрахункових документів, що підтверджують фактичну оплату, зокрема за послуги, надані в суді апеляційної інстанції. 

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, в даному випадку витрати судові підлягають стягненню з позивача. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 920/1306/21, від 16.04.2024 у справі № 911/737/22.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Така позиція випливає з правових висновків, які викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №917/1651/22.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (яка в подальшому підтримана у постановах Верховного Суду від 04.04.2024 у справі №910/8955/22, від 16.04.2024 у справі №911/737/22).
Також Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22, від 23.11.2023 у справі №911/2408/22, від 17.04.2024 у справі №910/19865/21).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Як зазначено вище, відповідач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 40 000 грн., яка є фіксованим розміром гонорару. 
Колегія суддів звертає увагу, що визначений відповідачем розмір вартості адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у встановленому розмірі з іншої сторони. В будь-якому разі розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 17.04.2024 у справі №915/436/23).
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у суді апеляційної інстанції правнича допомога виразилась у складенні процесуальних документів (відзиву), клопотанні і участі в судовому засіданні. Слід наголосити, що адвокатом витрачено час на підготовку процесуальних документів, зокрема відзиву на апеляційну скаргу, клопотання. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що витрати на правничу допомогу при перегляді судових рішень не можуть перевищувати такі витрати, понесені стороною при розгляді справи у суді першої інстанції. 
Зокрема Верховний Суд у своїх постановах виснував, що у будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань у касаційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. В свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання, яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця (постанова ВС КАС від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18, відповідна позиція підтримана і судом господарської юрисдикції у постанові КГС ВС КГ від 07.02.2022 №918/1045/20).
Таким чином, вартість витрат в суді апеляційної інстанції у сумі 40 000, 00 грн., яка дорівнює вартості послуг в суді першої інстанції у розмірі 40 000 грн., виходить за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку, не є співмірним визначений сторонами розмір гонорару обсягу документів та часу витраченому адвокатом на надання правничої допомоги.
У зв`язку з чим є слушними доводи позивача з цього питання, наведені у запереченні щодо розміру витрат на правничу допомогу. 
Таким чином, враховуючи вищевказане, заявлені витрати не відповідають критерію розумності їх розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та стягнення з позивача на користь відповідача 20000,00 грн. із 40000,00 грн заявлених, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до ст. 74 ГПК України відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, в стягненні решти суми витрат суд відмовляє, оскільки такі витрати неспівмірні з необхідним обсягом правничих послуг на етапі апеляційного перегляду.
Щодо заперечень позивача, що Заява відповідача не містить посилання на ту обставину, що під час апеляційного перегляду справи ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката, в розумінні ст. 126 ГПК України. Зокрема, зазначена норма процесуального права чітко та однозначно передбачає розподіл між сторонами витрат лише пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а не витрат пов`язаних з оплатою послуг фізичної особи підприємця, то такі відхиляються, оскільки відповідну оцінку таким доводам надав і суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення від 08.08.2025, і суд апеляційної інстанції при перегляді цього додаткового рішення.
Щодо посилань позивача, що Відповідачем не було подано детального переліку наданих послуг ні окремим документом, ні шляхом їх наведення в жодному іншому процесуальному документі, зокрема і у Заяві, то такі відхиляються, з урахуванням наступного.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зазначено наступне: «З аналізу ч. 1 та 2 ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.», позивач наголошує, що враховуючи погодження між сторонами фіксованого розміру гонорару, зазначення витрат часу в детальному описі робіт не вимагається.
Колегія суддів звертає увагу, що в цій же постанові Великої Палати, на яку посилається заявник визначене наступне: «Оцінюючи зміст зазначених приписів та ч. 3 ст. 126 ГПК України, ВП ВС виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). 
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.».
Отже, детальний опис виконаних робіт щодо надання правничої допомоги є обов`язковою умовою, визначеною імперативно ст.126 ГПК України. 
В той же час, колегія суддів наголошує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21 наведене наступне: «Частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України хоча і містить положення про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, проте ця норма не передбачає (не конкретизує), що такий детальний опис робіт (наданих послуг) має бути оформлений окремим документом.
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.
Наведене підтверджується численною усталеною практикою Верховного Суду, згідно з якою детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ до суду не подавався, а Верховний Суд брав до уваги те, що такий детальний опис робіт (наданих послуг) міститься в інших наданих стороною доказах та визнавав достатніми надані стороною докази в їх сукупності (серед яких був відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ) на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу (постанови та додаткові постанови Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 910/18954/17, від 16 червня 2021 року у справі 3 904/1672/19, від 18 червня 2020 року у справі № 873/91/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 911/1006/19, від 07 липня 2020 року у справі № 914/1002/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 910/11361/19 та інші).».
Звідси, з огляду на те, що сторонами у договорі і додатковій угоді погоджена фіксована вартість послуг адвоката і наведений перелік дій щодо представництва, а з акта виконаних робіт можливо також встановити їх перелік, колегія суддів вважає належними і переконливими надані відповідачем докази у підтвердження надання правничої допомоги. 
Стосовно посилань позивача, що сторони у договорі №21/5-01 – від 21.05.2025 зі змінами визначили фіксований розмір оплати робіт ФОП Сідельникової О.Л. саме за «супровід справи в суді апеляційної інстанції», що за своїм змістом та суттю не може вважатися тотожним представництву інтересів сторони в суді під час апеляційного перегляду справи, то колегія суддів їх відхиляє як декларативні, суперечать умовам укладеного між сторонами договору і додаткової угоди, пунктом 1.1 яких визначено, доручення замовником виконавцю і прийняття останнім обов`язку, зокрема по представництву інтересів Замовника в усіх судових установах, в тому числі апеляційному господарському.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод” адвоката Сідельникової Олени Леонідівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/1431/25 – задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Норма Енерго”, Київська область, Фастівський район, с. Віта-Поштова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжкранзавод”, м. Запоріжжя 20 000 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. 
В решті вимог заяви – відмовити. 
Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст додаткової постанови виготовлено і підписано 16.02.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя Ю.Б. Парусніков