ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/20358/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи - військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про продовження дії контракту ОСОБА_1 понад встановлені строки на період дії воєнного стану;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.05.2024 року 29.05.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 14.06.2022 року ОСОБА_1 підписав контракт на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Стверджує, що строк дії контракту становить 6 (шість) місяців. По завершенню строку дії контракту позивач бажав звільнитися, однак внаслідок протиправних дій командування не зміг цього зробити. 29.05.2024 року позивач подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, проте вказаний рапорт не було розглянуто. 28.01.2025 року, адвокатом Нікушиною В.С., було подано адвокатський запит з метою отримання інформації, в тому числі щодо продовження строку дії контракту. Відповідач у відповідь на адвокатський запит повідомив, що відповідно до пп.2 п.8 ст. 23 Глави ІV Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки. Вважаючи, що прийняття наказу щодо продовження дії контракту понад встановлений термін на період дії воєнного стану є протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за безпідставністю. Зазначає, що рапорт ОСОБА_1 не надходив до військової частини у встановленому порядку. Щодо продовження дії контракту зазначає, що з 24.02.2022 в Україні триває воєнний стан і загальна мобілізація, тому відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024, чинній з 18.05.2024) та частини 6 статті 26 цього ж Закону командування військової частини діяло в межах закону, а не протиправно.
Представник позивача до суду подав додаткові пояснення.
Відповідно до положень статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно із частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
14.06.2022 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі: тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Відповідно пункту 3 Контракту строк укладення Контракту- 6 місяців.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 №327 ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.11.2024 №1506-РС на посаду солдата резерву 27 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , з 19.11.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Як зазначає представник позивача у позовній заяві, 29.05.2024 ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку подав рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, проте відповіді не отримав.
28.01.2025 року, адвокатом Нікушиною В.С., було подано адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з метою:
- отримання письмової інформації щодо строків дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 14.06.2022 року укладеного з ОСОБА_1 ;
- отримання копії Додаткової угоди до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 14.06.2022 року укладеного з ОСОБА_1 , якою продовжено дію даного контракту;
- отримання письмової інформації про підстави переведення ОСОБА_1 з в/ч НОМЕР_1 до в/ч НОМЕР_2 з підтверджуючими документами такого переведення та/або відрядження.
У відповідь на адвокатський запит військова частина НОМЕР_2 листом від 15.02.2025 №813/6564 повідомила, що підставою для зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 є наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.11.2024 року №331. Зазначено, що відповідно до пп.2 п.8 статті 23 Глави ІV Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття наказу про продовження дії контракту понад встановлений термін на період воєнного стану, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У свою чергу, правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби.
З моменту введення воєнного стану застосовуються підстави передбачені пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ для припинення (розірвання) контрактів та звільнення військовослужбовців.
З вказаною нормою закону кореспондується і пункт 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), згідно з яким контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби у період з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації на підставах, передбачених п. 3 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (станом на дату продовження строку дії контракту) передбачені підстави для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за контрактом з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
При цьому у вказаному переліку такої підстави для звільнення як за «закінченням строку дії контракту» не передбачено. Це означає, що така підстава, як у зв`язку із закінченням строку контракту з моменту введення воєнного стану відсутня. І відповідно, контракт з цієї підстави не може бути припиненим (розірваним), а військовослужбовець звільненим з військової служби до оголошення демобілізації.
Хоча, в інші періоди (мирний час, особливий період) контракт може бути припиненим з такої підстави.
У той же час, у разі наявності інших обставин, які закон визначає як підставу(и), контракт може бути розірваним, а військовослужбовець звільненим з військової служби.
Статтею 23 Закону №2232-ХІІ встановлені строки проходження військової служби, зокрема і для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом.
Одночасно, пункт 2 частини 9 статті 23 Закону№2232-ХІІ встановлює правило що, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації.
Аналогічне положення декларує підпункт 2 пункту 252 Положення №1153/2008, що військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період після введення воєнного стану до оголошення демобілізації.
Згідно абзацу 3 пункту 12 Положення №1153/2008, в особливий період продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону №2232-ХІ оформлюється наказами по стройовій частині.
У разі продовження строку контракту у визначених Положенням випадках, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою (п. 37 Положення №1153/2008).
Військовослужбовець за бажанням може подати до служби персоналу військової частини другий примірник контракту, де робиться відповідний запис із зазначенням підстав продовження строку контракту. У разі неподання військовослужбовцем примірника контракту в першому примірнику робиться відповідний запис.
Отже, під час дії воєнного стану контракти, строк яких закінчився, продовжуються понад встановлений строк до визначених термінів. Та не можуть бути припиненими з підстави закінчення строку контракту. Окрім визначених законом випадків, які надають право під час дії воєнного стану розірвати контракт.
Тому, поняття контракт до оголошення рішення про демобілізацію означає, що строк контракту, який мав закінчитися під час дії воєнного стану не закінчується. Такий контракт продовжує діяти понад встановлені строки, з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) до оголошення демобілізації.
Суд зазначає, що на момент закінчення строку дії укладеного між позивачем та відповідачем Контракту, а саме на 14.12.2022, - в Україні була оголошена мобілізація та до сьогоднішнього дня безперервно діє особливий період.
Отже, виходячи з наведених вище правових норм випливає, що під час особливого періоду закінчення строку дії Контракту не є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби за контрактом.
У випадку з позивачем дія його Контракту була продовжена на підставі норми закону прямої дії, а саме пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції станом на 14.12.2022).
Відповідно до абзацу третього пункту 12 Положення №1153/2008 (у редакції станом на 14.12.2022) продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
При цьому чинне законодавство не передбачає необхідності приймати командуванням військової частини будь-яких рішень про продовження або не продовження дії контракту, а лише передбачає фіксацію такого службового становища військовослужбовця в наказі по стройовій частині (пункт 12 Положення №1153/2008).
Крім того, суд звертає увагу, що в абз. 2, 3 пункту 1 Контракту укладеного 14.06.2022 між відповідачем та позивачем зазначено, що громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк Контракту, відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Таким чином позивачу було відомо, що під час особливого періоду він буде зобов`язаний проходити військову службу понад встановлений Контрактом строк служби.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що визнання протиправним та скасування наказу про продовження дії контракту в судовому порядку не матиме наслідком відновлення прав позивача в контексті спірних правовідносин та заявлених ним підстав позову, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.05.2024 року про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду, суд зазначає слідуюче.
Розірвання контракту та звільнення з військової служби може бути здійснене на підставах, передбачених законом. Під час воєнного стану такі підстави передбачені пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Суд враховує, що приписи пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІ (в редакції , чинній на час звернення позивача з рапортом від 29.05.2024) визначали, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану (підпункт "ж").
Тобто приписами підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 закріплено, що звільнення з військової служби за закінченням строку контракту, може бути лише у випадку, коли такий контракт укладено під час дії воєнного стану.
На думку суду, передбачена підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII підстава звільнення з військової служби у період дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, є гарантією встановлення розумного строку військової служби для осіб, які добровільно вступили на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану.
Із настанням обставини закінчення строку контракту у військовослужбовця виникає право на звільнення з військової служби, а у відповідного органу військового управління обов`язок забезпечити його реалізацію.
Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені у цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позивач мав право на звільнення зі служби за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, яке він і реалізував, звернувшись до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом.
При цьому, суд зазначає, що дотримання законодавчо визначеної процедури звільнення з військової служби за контрактом включає: подання рапорту, небажання продовжувати військову службу, закінчення строку дії контракту, укладання контракту під час дії воєнного стану.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та як стверджує військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов, рапорт позивача про звільнення від 29.05.2024, направлений поштовим зв`язком 29.05.2024 до військової частини не надходив.
Суд критично ставиться до доводів відповідача, що надсилання рапорту було здійснене на особистий номер уповноваженої особи з публічних закупівель, знайдений у відкритих джерелах, яка не має права отримувати чи забирати кореспонденцію на ім`я військової частини, оскільки, як вбачається з копії опису листа направленого до військової частини з вкладенням рапорту ОСОБА_1 від 29.05.2024 про звільнення з військової служби (накладна №1912345 ТОВ "Поштова служба"Е-Пост") такий був направлений на адресу військової частини НОМЕР_1 , а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 89 Правил надання послуг поштового зв`язку, поштові перекази, посилки, інші поштові відправлення з оголошеною цінністю, а також міжнародні реєстровані поштові відправлення (в тому числі згруповані поштові відправлення “Консигнація”) видаються адресату (одержувачу) за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку, якщо інший порядок отримання відправлень не встановлено оператором поштового зв`язку.
При цьому, суд зважає, що згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 (в редакції, чинній на час звернення із рапортом - 29.05.2024) військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (в редакції, чинній на час звернення із рапортом - 29.05.2024) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 (в редакції, чинній на час звернення із рапортом - 29.05.2024) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року № 531 (далі - Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).
Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктами 2-5 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання/відмови в отриманні уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 рапорта ОСОБА_1 від 29.05.2024 про звільнення з військової служби.
Суд наголошує, що звільненню з військової служби передує процедура, передбачена відповідними нормативно-правовими актами, яка включає в тому числі належне подання рапорта.
У даному випадку позивач в позові просить зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт, однак у суду відсутні докази неналежного розгляду рапорта позивача від 29.05.2024 про звільнення з військової служби, оскільки відповідач взагалі не розглядав його, з посиланням на неотримання такого.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Реалізуючи право на судовий захист, передбачене статтею 55 Конституцією України, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З огляду на наведені правові норми та встановлені обставини справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб визначений позивачем, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно зі статтею 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), за участю третьої особи - військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа

27.02.26