Справа № 158/3565/21
Провадження № 2/0158/1/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 березня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Костюкевича О.К.
за участю секретаря судового засідання - Хмілевської І.О.
представника позивача - ОСОБА_1 
відповідача - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з жовтня 2005 року по квітень 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.
За час спільного проживання у них народилася дочка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, за час спільного проживання, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 побудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що 26.11.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом з спільною дочкою ОСОБА_4 , як одна сім`я переселились до нового індивідуального з мансардою житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживали до квітня 2019 року.
Вказує, що за час спільного проживання однією сім`єю з 26.11.2011 року до квітня 2019 року у новоствореному будинку, ОСОБА_2 як власниця земельної ділянки не вводила вказаний будинок в експлуатацію.
Вважає, що після припинення відносин у квітні 2019 року відповідач ОСОБА_2 , з метою вчинення перешкод у здійсненні права власності, свідомо не оформляє необхідних документів по введенню спірного будинку в експлуатацію.
Наголошує, що не проведення ОСОБА_5 реєстрації новоствореного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , створює ОСОБА_3 перешкоди у користуванні його часткою у спільному майні, оскільки останній позбавлений можливості оформити необхідні документи.
Посилаючись на те, що побудований за період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є їх спільною сумісною власністю, частки у якій є рівними, просить встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2005 року по квітень 2019 року. Визнати індивідуальний з мансардою житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, із переобладнанням існуючого житлового будинку під літню кухню), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 – об`єкт незавершеного будівництва з відсотком готовності, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами (створений у результаті будівництва нового індивідуального з мансардою житлового будинку, господарських будівель та споруд , із переобладнанням існуючого житлового будинку під літню кухню), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер – 0721810100:01:001:5441, цільове призначення – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові втрати по справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.
17.02.2022 року від відповідача ОСОБА_2 до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає. Вказує, що певний період часу вони підтримували стосунки як чоловік та жінка, в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народилася донька ОСОБА_6 . Зазначає, що позивач надав згоду записати його батьком дитини. Стверджує, що проживаючи спільно як чоловік та жінка, сторони не мали спільного побуту, не мали будь-яких обов`язків по відношенню один до одного. Також заперечує факт наявності спільного бюджету. З врахуванням наведеного, вважає твердження позивача про їх спільне проживання однією сім`єю надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Разом з цим, зазначає, що спірний житловий будинок є її особистою власністю, оскільки побудований за особисті кошти. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду. Посилаючись на вищевикладене, в задоволенні позову просить відмовити. 
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.02.2023 року призначено у справі судову комплексну будівельно-технічну, оціночно-технічну, оціночно-земельну експертизу.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.03.2023 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.04.2023 року вирішено клопотання експертів; провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.05.2023 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.06.2023 року вирішено клопотання експертів; провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.07.2023 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.11.2023 року призначено у справі судову комплексну будівельно-технічну, оціночно-будівель, оціночно-земельну експертизу.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.02.2024 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.02.2024 року вирішено клопотання експертів; провадження у справі зупинено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.05.2024 року поновлено провадження у справі.
Ухвалами Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.07.2024 року, за клопотання сторін витребувано докази. 
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.09.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення доказів у даній цивільній справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.09.2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області Костюкевича О.К. від 16.10.2024 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.11.2024 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.02.2025 року призначено у справі комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу; зупинено провадження у справі.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.08.2025 року поновлено провадження у даній цивільній справі.
01.09.2025 року представником позивача ОСОБА_3 – адвокатом Усаченком М.О. до суду подано клопотання про зміну позовних вимог, згідно якого просить встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із жовтня 2005 року по квітень 2019 року. Визнати об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ). Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зведеного під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що є сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів житлового будинку. Здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, шляхом виділення в натурі ОСОБА_3 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.08.2025 № 1-03/25 (варіант поділу № 2), а саме приміщення: 1-1 тамбуру площею 2,8 кв.м., 1-2 кладова площею 4,3 кв.м, 1-3(2) коридор площею 5,53 кв.м (із врахуванням встановлення перегородки), 1-4 кухня, частина приміщень 1-8 коридору, 1-9 кладової, 1-10 гаража площею 38,36 кв.м. (із врахуванням перепланування перегородок), 1-11 – ванна площею 4,00 кв.м., 1-12 вбиральня площею 1,6 кв.м., 1-14 хол площею 56,00 кв.м. Виділити в натурі ОСОБА_2 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.08.2025 № 1-03/25 (варіант поділу № 2), а саме приміщення: 1-3(1) коридор площею 7,84 кв.м., 1 5 кімната площею 18,90 кв.м, 1-6 кімната площею 8,80 кв.м, 1-7 паливна площею 6,5 кв.м., частина приміщень 1-8 коридору, 1-9 кладової, 1-10 гаража площею 16,39 кв.м. (із врахуванням перепланування перегородок), 1-13 – сходова площею 7,70 кв.м., 1-15 санвузол площею 7,00 кв.м., 1-16 кімната площею 14,70 кв.м., 1-18 кладова площею 5,40 кв.м., 1-19 кімната площею 11,30 кв.м., 1-20 кімната площею 8,90 кв.м., 1-21 гардероб площею 6,80 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати: із сплати судового збору, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати пов`язані із проведенням судових експертиз в межах даної справи.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.09.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.03.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Воробей П.О. про зупинення провадження у справі. 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Усаченко М.О. позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити з врахуванням змінених позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник – адвокат Воробей П.О., в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили. Посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».
Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.
У частинах першій та другій статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 641/4323/15-ц).
Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц).
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц).
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).
Розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору (постанова Верховного Суду від 06 серпня 2021 року у справі № 202/4464/17).
Зазначена зведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року № 756/1512/19.
Крім того, суд враховує роз`яснення, викладені в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні. 
Зокрема показами позивача ОСОБА_3 , який будучи попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, був допитаний судом в якості свідка та який підтвердив обставини викладені в позовні заяві щодо його спільного проживання з ОСОБА_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період їх спільного проживання з жовтня 2005 року по квітень 2019 року. Вказав, що за час спільного проживання, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали покупки, ремонт в будинку, проводили спільний відпочинок, підтримували стосунки з родичами та друзями, мали взаємні права та обов`язки, що притаманні чоловіку та дружині у шлюбі). Зазначив, що в період спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з народження дитини, спільно з ОСОБА_2 було прийнято рішення про будівництво нового житлового будинку, на земельній ділянці, яка належала останній. Будівництво житлового будинку було проведено у період з 2010 року по 2014 рік. 
Покази позивача ОСОБА_3 повністю узгоджується з показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо характеру відносин між сторонами (спільне проживання, проведення спільного часу та свят, представлення знайомим та родичам як подружньої пари, а також їх спільна особиста участь у проведенні ремонту та будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на належній відповідачу земельній ділянці та подальшого їх спільного за вказаною адресою) та підтверджуються долученими до матеріалів справи фотознімками, в тому числі, щодо спільного відпочинку (т. 1, а.с. 111-114, т.2, а.с. 153- 155)
Разом з цим, за час спільного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , однією сім`єю народилася дочка – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.12.2007 року (т.1, а.с. 20).
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які заперечили щодо спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та вважали, що будівництво спірного житлового будинку було проведено за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , які були отримані у спадок, одноразової грошової допомоги при народженні дитини, відчуження нерухомого майна та особистих заощаджень. 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.05.2019 року Ківерцівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-722, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер - 0721810100:01:001:5441, цільове призначення – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією (т. 1, а.с. 34).
Згідно рішення виконавчого комітету Ківерцівської міської ради № 288 від 04.12.2009 року надано ОСОБА_2 містобудівні умови обмеження на проведення будівництва індивідуального житлового будинку з мансардою та проведення переобладнання існуючого житлового будинку під літню кухню в АДРЕСА_1 ( т. 1, а.с.29).
26.04.2010 року Головним архітектором Ківерцівського району затверджено проект забудови земельної ділянки індивідуальним житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1., а.с. 181-201). 
Як з повідомлення ВЛ 062143150526 від 11.11.2014 року, ОСОБА_2 повідомлено Управління ДАБІ у Волинській області про початок виконання будівельних робіт, а саме нове будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.28).
Участь позивача ОСОБА_3 у будівництві спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується показаннями заявлених позивачем свідків, зокрема самого позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , (який безпосередньо проводив будівельні роботи та отримував від ОСОБА_3 оплату за проведення вказаних робіт), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Разом з цим, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 мав стабільний та достатній дохід від здійснення підприємницької діяльності, які давали змогу оплачувати придбання будівельних матеріалів для здійснення будівництва спірного житлового будинку (т 2, а.с.108-145).
Натомість, як вбачається з довідки Ківерцівського ліцею № 3 Луцького району Волинської області № 174/01-28/2-24 від 28.06.2024 року, ОСОБА_2 працювала на посаді вчителя української мови та літератури у даному навчальному закладі у період з 01.09.1998 року по 29.08.2014 року. В період з 2007 року по 2013 рік перебувала у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею шестирічного віку (т. 2 а.с.146).
При цьому суд враховує, що належних і допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 вкладала у будівництво (придбавала будівельні матеріали, здійснювала розрахунок за виконані будівельні роботи, тощо) особисті кошті, зокрема коштів отриманих у спадок, одноразової грошової допомоги при народженні дитини та від продажу належного їй на праві особистої приватної власності рухомого та нерухомого майна, суду надано не було. Сам факт відчуження ОСОБА_2 у період з 2013-2015 років належних їй на праві приватної власності автомобілів та житлового будинку, не є такими належними і достатніми доказами. 
Таким, чином, досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з жовтня 2005 року по квітень 2019 року, а також будівництва ними спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час спільного проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів.
Щодо поділу спірного будинку, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі №488/3103/17-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 556/290/17-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 567/147/16-ц, викладено правові висновки, згідно з якими новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.
У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення.
Згідно з висновком експерта № 1-03/25 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно - будівельної експертизи, складеного 08.08.2025 року, ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта (індивідуального житлового будинку з мансардою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 93,6 %. Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва поділ об`єкта незавершеного будівництва в означених ідеальних частках (по 1/2 та 1/2 дольових частин кожного з сторін з метою обладнання окремих ізольованих квартир) технічно можливий. Варіанти розподілу об`єкта незавершеного будівництва (індивідуального житлового будинку з мансардою), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які можливо визначити з врахуванням часток 1/2 до 1/2, викладено у дослідницькій частині та зведено експертом в Таблиці 1 Додатку 3 до висновку експерта. Схеми поділу у двох варіантах наведено у Додатку 4 та 4.1 до висновку експерта. З огляду на те, що наявна технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва з врахуванням часток 1/2 до 1/2 , експерт не визначає варіанти поділу даного об`єкту в частках, близьких до 1/2 до 1/2, та не розраховує розмір компенсації співвласнику, частка якого буде меншою (т. 3, а.с. 77-121).
Як вбачається поданої представником позивача ОСОБА_3 – адвокатом Усаченком М.О. заяви про зміну позовних вимог, останній просить здійснити поділ незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.08.2025 року № 1-03/25 відповідно варіанту поділу № 2.
Проте, суд не погоджується з вказаним варіантом, оскільки він є більш витратним та трудомістким, вимагає суттєвого переобладнання частини будинку.
Враховуючи те, що варіант поділу № 1 незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою утворення двох ізольованих квартир, вимагає незначного обсягу робіт (закласти дверний отвір між приміщеннями 1-3 та 1-10; 1-13 та 1-14; 1-20 та 1-21; зробити дверний отвір між приміщеннями 1-14 та 1-21), суд вважає за необхідне здійснити поділ спірного нерухомого майна відповідно до варіанту поділу № 1.
Також не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач пропустив позовну давність при зверненні до суду, з огляду на наступне.
Статтями 256, 257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин другої, третьої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджували б заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.
Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 759/12058/15-ц (провадження № 61-495св18), від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 8 грудня 2021 року у справі № 753/18448/17 (провадження № 61-9354св21).
Суд установлено, що позивач дізнався про порушення права власності на спірне майно 20.11.2021 року, отримавши від відповідача відмову у проведені поділу спірного житлового будинку в позасудовому порядку. Натомість, 24.12.2021 року звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав, що виключає застосування наслідків спливу позовної давності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем документально підтверджені судові витрати - 4237 (чотири тисячі двісті тридцять сім) грн. 60 коп. судового збору та 41983 (сорок одну тисячу дев`ятсот вісімдесят три) грн. 92 коп. витрат пов`язаних із проведенням судових експертиз слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 60, 63, 69, 70, 71,72, 74 СК України, ст. 331, 356, 367, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81-82, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

Позов задовольнити частково.
Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із жовтня 2005 року по квітень 2019 року. 
Визнати об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ). 
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зведеного під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що є сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів житлового будинку. 
Здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, шляхом виділення в натурі ОСОБА_3 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.08.2025 № 1-03/25 (варіант поділу № 1), а саме приміщення: 1-7 паливна площею 6,5 кв.м., 1-8 коридор площею 10,2 кв.м., 1-9 кладова площею 9,2 кв.м., 1-10 гараж площею 34,7 кв.м, 1-14 хол площею 56,0 кв.м., 1-21 гардероб площею 6,9 кв.м. 
Виділити в натурі ОСОБА_2 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.08.2025 № 1-03/25 (варіант поділу № 1), а саме приміщення: 1-1 тамбур площею 2,8 кв.м., 1-2 кладова площею 4,3 кв.м., 1-3 коридор площею 13,6 кв.м., 1-4 кухня площею 11,8 кв.м., 1-5 кімната площею 18,90 кв.м, 1-6 кімната площею 8,80 кв.м, 1-13 – сходова площею 7,70 кв.м., 1-15 санвузол площею 7,00 кв.м., 1-16 кімната площею 14,70 кв.м., 1-18 кладова площею 5,40 кв.м., 1-19 кімната площею 11,30 кв.м., 1-20 кімната площею 8,90 кв.м.
Зобов`язати ОСОБА_3 закласти дверний отвір між приміщеннями 1-3 та 1-10; 1-13 та 1-14; 1-20 та 1-21; зробити дверний отвір між приміщеннями 1-14 та 1-21.
В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, а саме 4237 (чотири тисячі двісті тридцять сім) грн. 60 коп. судового збору та 41983 (сорок одну тисячу дев`ятсот вісімдесят три) грн. 92 коп. витрат пов`язаних із проведенням судових експертиз. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Представник позивача - адвокат Усаченко Максим Олегович, адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 .
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 .
Представник відповідача - адвокат Воробей Петро Олексійович, адреса: вул. Конякіна, 14а/11, м. Луцьк Волинської області, РНОКПП - НОМЕР_6 .
Повний текст рішення складений 19.03.2026 року.

Суддя Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич