Справа № 420/40394/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неповного (50%) ОСОБА_1 , як законній представниці її неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за військовослужбовця сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, починаючи з 01 березня 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 , як законній представниці її неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за військовослужбовця сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України у повному (100%) обсязі грошового забезпечення, згідно з пунктом 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону станом на дату призначення грошового забезпечення; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як законній представниці її неповнолітнього сина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), за військовослужбовця сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України неотриманих коштів грошового забезпечення з 01 березня 2025 року по дату подачі позову.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є матір`ю та законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком останнього є учасник бойових дій, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно довідки № 6104 від 02.09.2025 р., виданої військовою частиною НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_3 з 17.03.2022 р. по теперішній час перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. Позивач, як законний представник їх спільного неповнолітнього сина, отримувала 100% грошового забезпечення військовослужбовця на підставі п.4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" та ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ. Інших осіб, які мають право на грошове забезпечення, не існує. Проте з 01.03.2025 р. сума виплат була зменшена до 50%. Отримавши довідку № 6104 від 02.09.2025 р. позивач дізналася, що виплата зменшена через зміни у законодавстві України в частині нарахування належного їй грошового забезпечення. На запит представника позивача, відповідач фактично визнав наявність правових підстав для отримання грошового забезпечення позивачем, проте у проведенні перерахунку відмовив, посилаючись на чинну редакцію Законі України № 3995-ІХ 28.11.2025 р. Позивач не погоджується з відмовою відповідача у здійсненні повного (100%) нарахування та виплати грошового забезпечення за сержанта ОСОБА_3 та вважає такі дії протиправними - такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, міжнародним зобов`язанням держави, та грубо порушують право на соціальний захист, вже набуте відповідно до попередньої редакції законодавства. Наголошує, що до внесення змін до ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 08.10.2024 р. військовослужбовцю, ОСОБА_3 , права на особисте розпорядження надано не було законодавством, тому військовослужбовець ОСОБА_3 не є таким, що згідно п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що не скористався своїм правом на особисте розпорядження. Позивач вважає права неповнолітнього порушеними, а бездіяльність відповідача протиправною, тому звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою від 05.12.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.
10.12.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що у зв`язку з внесенням змін до п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, змінився порядок нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти. Дані зміни внесено для забезпечення права військовослужбовця, що зник безвісти, на отримання ним належного саме йому грошового забезпечення (депонування 50% від суми грошового забезпечення на спеціальних рахунках та виплата йому у випадку повернення) та права інших членів його родини, які мають на це право (батьки, повнолітні діти на утриманні тощо). Зміни також спрямовано на забезпечення права військовослужбовця самостійно визначитися з колом осіб, які мають отримати його грошове забезпечення у випадку, якщо військовослужбовець зникне безвісти або потрапить у полон. Право розпорядитися на власний розсуд власними коштами належить виключно військовослужбовцю, а не його дружині. Ці зміни до законодавства жодним чином не порушують права дружини військовослужбовця (у даному випадку позивача). Змінами до закону врегульовано порядок виплати (та розмір часток) грошового забезпечення з урахуванням волі військовослужбовця та інтересів усіх членів його родини. У даному випадку законодавцем застосовано принцип законності, коли закон анулює попередній закон, анульоване законодавство більше не застосовується до ситуацій, до яких раніше застосовувалося. На підставі вищенаведених змін до Закону військовою частиною НОМЕР_1 змінено порядок виплати грошового забезпечення сержанта ОСОБА_3 . Збереження належного, але не виплаченого, грошового забезпечення за військовослужбовцями (визначеними особами) здійснюється військовою частиною за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні шляхом зарахування сум грошового забезпечення на депозитні рахунки в органах Казначейства.
17.12.2025 р. представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якому заперечила проти доводів та аргументів, викладених у відзиві. 
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки від сторін не надходило заяв про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.08.2015 р. серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. 
ОСОБА_3 згідно посвідчення від 18.07.2017 р. серії НОМЕР_3 є учасником бойових дій.
Згідно витягу з наказу (по стройовий частині) від 15.10.2019 р. № 300, сержанта ОСОБА_3 зараховано на посаду командира бойової машини командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2022 р. № 92, сержанта ОСОБА_3 , бойового медика 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошеними померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі з 17 березня 2022 року.
За довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2025 р. № 6104, ОСОБА_3 дійсно в період з 17.03.2022 р. по теперішній час перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Згідно карток особового рахунку ОСОБА_3 , останньому протягом 2022-2025 р.р. нараховується грошове забезпечення. При цьому, з березня 2025 року виплата 50 % грошового забезпечення утримується, а інші 50 % грошового забезпечення виплачуються позивачу.
04.09.2025 р. представник позивача звернулась до відповідача із заявою, в якій просила поновити виплату грошового забезпечення у повному (100%) обсязі.
Листом від 28.11.2025 р. № 2507 відповідач повідомив позивачу про відмову у задоволенні вказаної заяви, оскільки в Законі України №3995-IX від 08.10.2025 р. "Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" не зазначено, що зміни, що набули чинності з 1 лютого 2025 року застосовується виключно для нових випадків. 
Позивач вважає, що порядок нарахування вищезазначеної грошової виплати здійснено з порушенням як норм національного так і міжнародного права, а відтак бездіяльність відповідача з цього приводу є протиправною.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі регламентовано Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до ст.2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
У відповідності до частин 2-4 ст.9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що учасник бойових дій, сержант ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловіком позивача. З 15.10.2019 р. останнього зараховано на посаду командира бойової машини командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п.6 ст.9 Закону № 2011-XII (в редакції станом на час потрапляння чоловіка позивача в полон) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Водночас, Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 3995-ІХ від 08.10.2024 р. (далі - Закон № 3995-ІХ) щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (набрав чинності з 20.01.2025 р., введено в дію 01.02.2025 р.) пункт 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в такій редакції:
"За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.".
Також на виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15.04.2025 р. № 449, якою вніс зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти" від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, в редакції постанови від 15.04.2025 № 449), виклавши Порядок № 884 у новій редакції.
Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку № 884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - визначені особи).
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пунктом 6 Порядку № 884, серед іншого, визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Судом встановлено, що чоловік позивача та батько її сина - військовослужбовець ОСОБА_3 з 17.03.2022 р. перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. З огляду на попередню редакцію п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу, як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_2 , виплачувалось грошове забезпечення полоненого в повному обсязі. Однак, після введення в дію Закону України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 3995-ІХ від 08.10.2024 р. з 01.03.2025 р. позивач, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2 , з огляду на відсутність особистого розпорядження військовослужбовця, отримує лише половину грошового забезпечення полоненого чоловіка. Інша половина грошового забезпечення зараховується на відповідний депозитний рахунок в органах Казначейства.
Аргументуючи позовні вимоги, позивач наголошує на тому, що на момент потрапляння військовослужбовця в полон у березні 2022 року чинне законодавство не передбачало права на складання особистого розпорядження, тому ОСОБА_3 не може вважатися особою, яка свідомо не скористалася цим правом. Відповідно, зменшення виплат до 50% вона вважає протиправним, оскільки це порушує вже набуте право на соціальний захист, суперечить нормам міжнародного права, а бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати коштів у повному обсязі безпосередньо порушує майнові інтереси неповнолітньої дитини. 
В свою чергу відповідач зазначає, що встановлені обмеження спрямовані на захист волі самого військовослужбовця та забезпечення принципу законності, де нова норма права анулює дію попередньої. Оскільки в Законі № 3995-IX не вказано, що він застосовується виключно до нових випадків полону, військова частина зобов`язана застосовувати чинну редакцію до всіх поточних виплат незалежно від дати потрапляння особи в полон.
Вирішуючи питання про правомірність виплати позивачу лише половини грошового забезпечення на час перебування батька її сина - військовослужбовця в полоні, суд враховує наступне. 
Закон № 3995-ІХ прийнято з метою удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного закону, його розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 р. № 8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).
З наведених норм законодавства також вбачається, що після повернення, зниклий безвісти військовослужбовець, зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Водночас, родичі та сім`я військовослужбовця зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим. А отже, жодного звуження прав позивача, як про це зазначено в позові, не відбувається.
Окрім того, суд зазначає, що положення Закону № 3995-IX в першу чергу покликані захистити права військовослужбовців, оскільки саме їм безпосередньо належить їх грошове забезпечення.
До того ж, Закон України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 3995-IX від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.
За наведених судом висновків, суд не вбачає правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення у 100 % розмірі її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_3 , який перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, за положеннями п.6 ст.9 Закону № 2011-XII до змін, внесених Законом № 3995-IX, які на теперішній час є не чинними, оскільки на момент звернення до суду та виникнення спірних правовідносин, а саме - припинення виплати забезпечення у 100 % розмірі, вже були чинними норми Закону України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 3995-IX від 08.10.2024 р.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а отже, протиправних дій відповідача щодо зменшення позивачу виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який перебуває в полоні, суд не встановив.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), "Проніна проти України" (18.07.2006 р.; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"; 09.12.1994 р., п. 29).
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. 
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко