Справа № 544/48/26
пров. № 2/544/429/2026
Номер рядка звіту 38

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

17 лютого 2026 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі судді Сайко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Костенко Т.В.,
розглянувши в місті Пирятині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс» 08.01.2026 року звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1307225090156 від 13.03.2023 року у розмірі 12 358,00 грн., судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ВІВА КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1307225090156. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалося електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний в Позичальником при укладенні кредитного договору. За даним кредитним договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит в розмірі, визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному веб-сайті Кредитодавця. ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та перерахувало позичальнику кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 4000 грн.
Згідно із умовами Договору факторингу №04102023/2 від 04.10.2023 ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило право вимоги за кредитним договором №1307225090156 від 13.03.2023 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №1307225090156 від 13.03.2023, тому у нього утворилася заборгованість в розмірі 12 358,00 грн., з яких 4 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 8 358,00 грн. – заборгованість за відсотками. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Вказує, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, зазначаючи, що у зв`язку з введенням та дією на всій території України воєнного стану відповідно до Указів Президента України, просить суд врахувати об`єктивні обставини, які істотно вплинули на його матеріальний та фінансовий стан, унеможливили належне та своєчасне виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі. Погоджується виключно з основною сумою заборгованості (тілом кредиту) у розмірі 4 000 грн., а також із нарахуванням не більше 50% від суми тіла кредиту, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. Усі інші нарахування, в тому числі проценти, штрафи, пеня та інші платежі вважає безпідставними, надмірними та такими, що порушують баланс прав і обов`язків сторін, такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, категорично не погоджується з вимогою про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., вважає зазначену суму необґрунтованою, явно завищеною, документально не підтвердженою та неспівмірною зі складністю справи. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимогу частині стягнення додаткових нарахувань та витрат на правничу допомогу. 

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 13.03.2023 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено договір №1307225090156 про надання фінансового кредиту продукту «СТАРТ», шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «F2Z4S1». Відповідно до п.1.1 Договору, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит в розмірі 4 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СТАРТ» ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ». Кредитодавець надає Позичальнику кошти за Договором в сумі 4 000 грн. одразу після укладення Договору, які мають бути повернені до 28.03.2023 (п. 1.3 Договору). Мета отримання кредиту: споживчі цілі (п. 1.5 Договору). Згідно п.1.6, п. 1.7 Договору, дата видачі кредиту: 13.03.2023, Кредит надається на 15 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, а саме до 28.03.2023 (Термін платежу). У випадку надання Кредиту в день укладення Договору, строк дії Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання Кредиту за Договором. (матеріали справи в електронній формі).
Відповідно до Анкети-заяви на отримання кредиту до Договору №1307225090156 від 13.03.2023, підписаного відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом «F2Z4S1» визначено суму кредиту 4000,00 грн., строк кредитування - 15 днів (з можливістю продовження строку), також у заяві вказані реквізити банківської картки відповідача для зарахування кредитних коштів № НОМЕР_1 . Окрім того, банком було долучено паспорт договору про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» до Договору №1307225090156 від 13.03.2023 (матеріали справи в електронній формі).
Договором про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» до Договору №1307225090156 від 13.03.2023 визначено, що анкета заява заповнюється з метою вчинення електронного правочину, ідентифікації в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та містить всі необхідні дані для прийняття кредитодавцем рішення щодо видачі чи відмови у видачі кредиту.
Крім того, вказаним договором визначено істотні умови договору: сума кредитного ліміту 4 000,00 грн., строк кредитування 15 днів від дати отримання Кредиту до 28.03.2023. Відсоткова ставка становить:в період дії Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 728,34 % річних, що становить 1,99% від суми Кредиту за кожний день користування ним. Якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення строку дії Договору без своєчасної оплати процентів, то застосовується Базова процентна ставка в розмірі 728,34 % річних, що становить 1,99% від суми Кредиту за кожний день користування ним (матеріали справи в електронній формі).
Відповідно до п. 4.19 та п. 4.20 вказаного договору, клієнт ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надає згоду шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до абзацу 2статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» - шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натискання іконки «відправити/підписати», вказана іконка може стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора, який формується кредитодавцем у інформаційно-комунікаційній системі та надсилається клієнтам в смс повідомленні. Після підпису електронного повідомлення клієнтом у спосіб, передбачений договором, зазначене повідомлення надходить в інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця та свідчить/повідомляє кредитодавця про те, що клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладення Електронного договору з клієнтом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору.
З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість в загальній сумі в розмірі 12 358,00 грн., з яких 4 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8 358,00 грн. заборгованість за відсотками (матеріали справи в електронній формі).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (положення кодексу, що регулюють договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором виникла заборгованість у розмірі 12 358,00 грн., з яких 4 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8 358,00 грн. заборгованість за відсотками.
Однак, на думку суду такі доводи позивача є безпідставними.
В постанові ВП Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що конструкція кредитного договору вказує на те, що у спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування 15 днів, після яких у позивача з`явилося право вимагати повернення кредиту разом із процентами. Доказів продовження строку дії договору з відповідачем (зокрема, шляхом підписання додаткової угоди) згідно з умовами, визначеними п.1.8 договору, позивачем не надано.
Відтак, заборгованість за кредитом та відсотками повинна бути нарахована в межах строку дії договору, тобто за період з 13.03.2023 року по 28.03.2023 року у розмірі 1194 грн. Нарахування відсотків поза межами цього строку є безпідставним, а захист порушеного права внаслідок неналежно виконаного грошового зобов`язання повинен здійснюватися в порядку ст.625 ЦК України. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом становить 5194 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із умовами Договору факторингу №04102023/2 від 04.10.2023 ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» відступило право вимоги за кредитним договором №1307225090156 від 13.03.2023 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (матеріали справи в електронній формі).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Із врахуванням того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» не повернуті, ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором в розмірі 5194 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме з розрахунку: 5194 грн х 2422,40грн / 12358 грн = 1018,12 грн. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, укладений між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Лівак І.М., додаткову угоду до цього договору №1307225090156 від 17.11.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, акт 1307225090156 від 17.11.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» надано наступну професійну правничу допомогу: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 1,5 год.; складання позовної заяви про стягнення заборгованості – 3 год.; формування додатків до позовної заяви 1 год., загальна вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 6000,00 грн.
Судом встановлено, що сума в розмірі 6 000 гривень за надані послуги правничої допомоги є неспіврозмірною виконаній адвокатом роботі, яка складає 5,5 годин. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, позовна заява є типовою для таких правовідносин, у спорах такого характеру судова практика є сталою, застосування великої кількості законодавчих актів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Участі в судових засіданнях адвокат не приймав.
З огляду на викладене, суд враховуючи принципи співрозмірності та реальності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме з розрахунку: 5194 грн х 4000 грн / 12358 грн = 1681,18 грн. 

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська обл., 07406), заборгованість за кредитним договором №1307225090156 від 13.03.2023 у розмірі 5194 (п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн 00 коп., 1018 (одну тисячу вісімнадцять) грн 12 коп. у відшкодування судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1681 ( одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 18 коп, а всього стягнути 7 893 (сім тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 30 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 20.02.2026.

Суддя О.О.Сайко