СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2026 р. Справа №480/8775/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. До заяви було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію на пільгових умовах, однак рішенням ГУ ПФУ в місті Києві від 04.12.2023 № 183450028890, рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.03.2024 № 183450028890, рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 20.06.2024 № 183450028890 та рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 183450028890 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За підрахунками відповідачів її страховий стаж складає 20 років 04 місяці, пільговий стаж за Списком № 1 відсутній. При цьому до пільгового стажу за Списком № 1 відповідачі не зарахували період її роботи з 01.07.2010 до 31.12.2010 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , в ПАТ "Сумихімпром", також зазначають про відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Вважає такі рішення протиправними та зазначає, що з огляду на визнання неконституційними окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо умов та порядку призначення пенсій за віком на пільгових умовах вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, крім того, факт зайнятості на зазначеній роботі підтверджується даними трудової книжки та оригіналами відповідних письмових документів. У зв`язку з цим відмова відповідачів призначити їй пенсію на пільгових умовах є протиправною та такою, що порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просить позов задовольнити та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати їй до страхового та до пільгового стажу період роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 23.08.1994, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 30.11.2023.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що необхідною умовою призначення позивачці пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є досягнення віку 50 років та наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. На підставі наданих документів страховий стаж позивача становить 20 років 04 місяці 00 днів, пільговий стаж не визначено. Вік позивача – 48 років 09 місяців. Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла віку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", крім того, позивач не підтвердила право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вважає, що порушень чинного законодавства під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ним не допущено. Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області – позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву також зазначив, що необхідною умовою призначення позивачці пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є досягнення віку 50 років та наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. На момент звернення позивачці виповнилося повних 45 років. На підставі наданих документів пільговий стаж позивача не підтверджено, у зв`язку з чим вважає, що, відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, її інтереси територіальне відділення Пенсійного фонду України не порушило. Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві – позов не визнав з аналогічних підстав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що за наслідками розгляду заяви позивача їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (50 років) та відсутністю пільгового стажу за Списком № 1 (7 років 6 місяців). Вважає, що відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідачі – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повідомлялися належним чином, але у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подали. З огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке.
Суд встановив, що 30.11.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, до якої було додано усі документи, які підтверджують її право на пенсію на пільгових умовах.
Рішенням від 04.12.2023 № 183450028890 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.23).
Рішенням від 06.03.2024 № 183450028890 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.26-27).
Рішенням від 20.06.2024 № 183450028890 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.28-29).
Рішенням від 12.07.2024 № 183450028890 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та недосягненням віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.32).
Суд не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах необґрунтованою з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади державного пенсійне забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (далі – Закон), який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Порядок та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначено в статті 13 Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року N 1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, та вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.
Таким чином, з 23.01.2020 при вирішенні питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи Пенсійного фонду України, зокрема і відповідач у справі, мають керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом N 213-VIII.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції до внесення змін Законом N 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, – за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки – після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
У спірних правовідносинах станом на день звернення з заявою про призначення пенсії позивач досягла 45 років, її загальний трудовий стаж становить 20 років 04 місяці 00 дні, з яких стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, становить 07 років 04 місяців 27 днів, що не заперечується відповідачем – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області – в оскаржуваному рішенні.
Оскаржуваними рішеннями відповідачі відмовили позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не зарахували до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи в ПАТ "Сумихімпром" з 01.07.2010 до 31.12.2010.
Відповідно до пунту 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. N 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за N 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі – атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, після 21.08.1992 робочі місця мають бути атестовані за умовами праці. Разом з тим непроведення атестації робочих місць не може бути підставою для позбавлення громадян права на соціальний захист шляхом призначення пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Тобто головним чинником для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є достатній стаж роботи в шкідливих умовах (до 20.08.1992 – передбачений Списком № 1, після 21.08.1992 – підтверджений атестацією робочого місця) та загальний стаж роботи.
Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, передбачено серед іншого зайнятість у хімічному виробництві (розділ VIII).
Таким чином, зайнятість позивача протягом повного робочого дня у хімічному виробництві належить до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці та відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
У спірних правовідносинах відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві – відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність у неї необхідного пільгового стажу. Зокрема, відповідач не зарахував період роботи позивача з липня по грудень 2010 року через відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
При цьому суд враховує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. 
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до матеріалів справи, що факт зайнятості позивача, зокрема, у шкідливому виробництві, підтверджується даними трудової книжки, довідками ПАТ "Сумихімпром" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.11.2023 ВК/89 та від 02.07.2024 № 365, довідкою ПАТ "Сумихімпром" від 27.11.2023 ВК/89, наказом-постановою ВАТ "Сумихімпром" від 08.09.2006 № 247/16, від 07.09.2011 № 262/12, від 17.02.2014 № 65/41 (а.с.33-39,40,41,42-47,48-49,50-51,52-53).
Таким чином, на час звернення позивача до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах як загальний трудовий стаж позивача так і пільговий стаж на роботах за списком № 1 становить понад необхідний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, період роботи позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність дій відповідача щодо відмови в призначенні їй такого виду пенсії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відмовивши позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не дотримався вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", такі дії не можуть відповідати приписам частини другої статті 2 КАС України.
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує, що в контексті захисту прав позивача, суд визнає, що суб`єктом відновлення порушеного права позивача є саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві як орган, який першим прийняв одне з оскаржуваних у цій справі рішень про відмову в призначені пенсії позивачці.
У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не приймало оскаржуваного рішення, відповідно, не порушувало прав позивача. Тому суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення за її призначенням.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд встановив, що між позивачем та адвокатом Паламаренко Т.І. 13.08.2024 укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 13/08 (а.с.58). Відповідно до умов договору гонорар адвоката становить 5000 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.08.2024 (а.с.59).
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – заперечує проти задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не надав детальний опис робіт (наданих послуг). Ненадання детального опису робіт позбавляє Головне управління можливості оцінити співмірність витрат, їх реальність та необхідність.
Суд не погоджується з позицією відповідача та зазначає таке. 
Дійсно, опис виконаних адвокатом робіт позивач не надав. У зв`язку з цим з огляду на положення частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України, викладений в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, за яким у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно. Так, Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі … грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Таким чином, у даному випадку відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не спростовує факт здійснення адвокатом професійної діяльності в інтересах клієнта – позивача у справі – відповідно до умов Договору, а матеріалами справи підтверджено реальність надання правової допомоги.
При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема, неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У даному випадку суд бере до уваги, що адвокатом дійсно складений адміністративний позов, вчинено процесуальні дії, безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі та не спростована відповідачем.
Позивач документально підтвердила, що вона сплатила кошти на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. У свою чергу, відповідачі всупереч вимогам частини сьомої статті 134 КАС України не довели неспівмірність витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи викладене, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань в дольовому порядку з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 9844,80 грн в рахунок відшкодування судових витрат, зокрема: 4844,80 грн в рахунок відшкодування судового збору та 5000,00 грн – витрат на правничу допомогу (а.с.57,58,59). 
Керуючись статтями 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ідентифікаційний код 21108013),  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368),  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, код ЄДРПОУ 13844159),  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ідентифікаційний код 22933548),  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 04.12.2023 № 183450028890 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.03.2024 № 183450028890 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.06.2024 № 183450028890 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.07.2024 № 183450028890 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового та до пільгового стажу період роботи з 01.07.2010 до 31.12.2010 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 23.08.1994.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 30.11.2023.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 2461,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 2461,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 2461,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 2461,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Л.М. Опімах