Справа №127/27626/25 
Провадження №1-кп/127/921/25 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 , 
сторони захисту: захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2025 за № 12025020010001147, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Вінниця, громадянка України, з середньою спеціальною освітою, працюючою начальником поштового відділення № 10 АТ «Укрпошта», місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше несудима, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в Україні введений воєнний стан, 03.08.2025 близько 11:16 год., під час здійснення поїздки у маршрутному таксі 10-А, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись за маршрутом по території міста Вінниці, помітила на 2-му пасажирському сидінні автобусу розташованому позаду зліва, жіночу сумку торгової марки «LuisVuitton», яка належить (була залишена) ОСОБА_6 . У цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований таємне викрадення зазначеного майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись жагою до легкої наживи, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, шляхом вільного доступу ОСОБА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно взяла у руки вищезазначену жіночу сумку, вартістю 13534,30 грн, всередині якої знаходились бувший у користуванні чохол (фугляр) для окулярів, чорного кольору із штучної шкіри, без застібки, розміром 17х7 см, вартістю 63,67 грн, бувших у користуванні окулярів у пластиковій оправі коричневого кольору SТ6918 С87-P30 52 21-140, вартість яких невизначена, бувшої у користуванні металевої заколки (затискача) для волосся, чорного кольору, довжиною 8 см, вартістю 17,04 грн, бувшого у користуванні олівця для губ торгової марки «BLESS» тон 13, вартість якого невизначена, двох тюбиків косметики - блиску для губ «Candy» та блиску для губ «LIPPS», вартість яких невизначено, ключів із металевим брелком типу «Ейфелевої вежі», вартістю 56,94 грн, та грошових коштів в сумі 1524,50 грн., які належать ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_5 залишила місце злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_5 завдала ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 15196,45 грн.
Дії ОСОБА_5 за вищевказаними фактами кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.
Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 01.09.2025 між нею з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (в присутності захисника – адвоката ОСОБА_4 ) – з іншої.
Згідно з наданою суду угодою ОСОБА_5 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК, в обсязі згідно з пред`явленим обвинуваченням. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробування та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала та просила затвердити угоду про визнання винуватості, призначивши визначене в ній покарання. При цьому зазначила, що угоду уклала добровільно, наслідки її затвердження та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди їй зрозумілі. 
Будучи допитаною щодо обставин вчинення інкримінованого діяння, ОСОБА_5 суду пояснила, що вчинила його за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що у маршрутному таксі помітила сумку з грошовими коштами та речами відповідно до переліку в пред`явленому їй обвинуваченні, яку забрала собі. Речі, які вона знайшла, вона мала намір залишити собі. Про знайдену сумку вона нікому не повідомляла.
Про вчинене вона щиро шкодує та розкаюється.
Захисник обвинуваченої – адвокат ОСОБА_4 – підтримав подану прокурором угоду та просив її затвердити.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод регламентований статтями 486-475 глави 35 КПК. 
Зі змісту абзаці п`ятого частини четвертої статті 469 КПК випливає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
До обвинувального акта та угоди долучена письмова заява потерпілої та її законного представника, згідно з якою останні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечують. Законний представник потерпілого у судовому засіданні підтвердила відомості, викладені у заяві та повідомила, що підтримує подану угоду.
Частиною четвертою статті 474 КПК визначено перелік питань, які суд зобов`язаний з`ясувати у обвинуваченого перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості. 
У ході судового розгляду кримінального провадження відомостей, які б свідчили про те, що обвинувачена ОСОБА_5 не розуміє приписів пунктів 1-4 частини четвертої статті 474 КПК, судом встановлено не було. Крім того, надана суду угода відповідає вимогам положень статті 472 та частині сьомої статті 474 КПК. 
При цьому в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 розуміє, положення частини другої статті 473 КПК, відповідно до якої наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку; для обвинуваченої – відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК; ОСОБА_5 також розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди; у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до положень статті 476 КПК прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку; ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК.
Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди та призначення обвинуваченій покарання, узгодженого сторонами, суд враховує таке.
Верховний Суд (далі – ВС) у постанові від 16.10.2018 (справа № 439/1344/17) звернув увагу, що за загальним правилом, у випадку наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на те, що інститут угод у кримінальному провадженні, як і інститут призначення покарання у тому числі з урахуванням його особливостей у випадку затвердження угоди (частина п`ята статті 65 КК) жодним чином (як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах) не кореспондуються з інститутом звільнення від кримінальної відповідальності, є взаємовиключними та потребують розмежування.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі – ВСУ) № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття – це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).
Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Як суд зазначив вище, ОСОБА_5 у судовому засіданні факту вчинення інкримінованого їй діяння не заперечувала, повідомивши суду, що вчинила кримінальне правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, надала суду чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, які повністю узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті. Допит обвинуваченої здійснений у судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 КПК. Під час зазначеного допиту обвинуваченої, як суд вже зазначив, надала чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого їй діяння, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.
Суд враховує, що згідно з приписами статті 12 КК ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, винуватість у вчиненні якого визнала та щиро розкаялась. Згідно з наданими стороною обвинувачення доказами ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. 
Отже, застережень, які б перешкоджали затвердженню угоди, встановлені частиною сьомою статі 474 КПК, у судовому засіданні встановлені не були. Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам кримінального закону щодо призначення кримінального покарання, визначені у статтях 50 і 65 КК, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи, що угода відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства, обвинуваченій та її захиснику зрозумілі наслідки затвердження угоди, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (у присутності захисника – адвоката ОСОБА_4 ) – з іншої. При цьому суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання, вид та міра якого була погоджена сторонами, тобто у виді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Відповідно до частини четвертої статті 75 КК іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховує обставини, встановлені під час судового розгляду, які наведені вище, та вважає за можливе встановити обвинуваченій мінімально допустимий іспитовий строк.
Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. При цьому частиною першою статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, з наданих суду матеріалів випливає, що на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2025 на речові докази у кримінальному провадженні був накладений арешт, який потрібно скасувати.
Згідно з приписами частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинувачену.
Керуючись статтями 314, 369-371, 373-374, 475 КПК, суд 

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01.09.2025 між прокурором ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_5 (в присутності захисника – адвоката ОСОБА_4 ) – з іншої у кримінальному провадженні за обвинуваченням  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2025 за № 12025020010001147.
Визнати  ОСОБА_5  винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_5  від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на  ОСОБА_5  обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази:
- DVD, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, – залишити у справі;
- сумку жіночу коричневого кольору, чохол для окулярів чорного кольору BAKY, окуляри, заколку чорного кольору, олівець для губ червоного кольору, два тюбики косметики, ключи з брелком, які поміщені до спецпакету НПУ № HYQ 0122463; грошові кошти номіналом: 500 грн, три купюри з номерами ЕГ 3443287, МВ 0559356, ЄР 0037525, монети номіналом 5 грн, дві штуки монети номіналом 2 грн п`ять штук, монети номіналом 1 грн чотири штуки, монета номіналом 50 копійок одна штука, які поміщені до спецпакету НПУ № PSP 1207008, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , – залишити останній;
- одяг, в якому перебувала ОСОБА_5 : блузку синього кольору з білими полосами, брюки джинсові синього кольору, які поміщені до спецпакету СУ НПУ PSP 4100736 та передані до камери зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, – повернути ОСОБА_5 .
Арешт, накладений на зазначений речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2025, – скасувати.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок витрат на залучення експерта.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. 

Суддя: