Справа № 946/6521/25 
Провадження № 2/946/1353/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання договору дійсним та визнання права власності на спадкове майно, -
ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2025 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати дійсним договір купівлі – продажу нерухомого майна №И2000 – 045 від 05 січня 2000 року, а саме: 7/11 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь»; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 7/110 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 7/110 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіної О.М. №853/02-14 від 18 липня 2025 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що форма правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь», не відповідає законодавству.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належить 7/55 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №И 2000-045 від 05 січня 2000 року, посвідченого Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь», що також підтверджено довідкою №818, виданою 28 травня 2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ».
Укладений між сторонами договір зареєстрований Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь» 05 січня 2000 року за №И 2000-045. Всі істотні умови договорів до їх реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даним договорам здійснені, про що свідчить п.п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору сторона відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладених договорів позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договори нотаріально не посвідчені.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року.
Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржою».
Згідно ст. ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.
Отже, реєстрація за ОСОБА_3 права власності на 7/55 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
Згідно до ст. 1216 ЦК України – спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України – у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81917872 від 18 липня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України – спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України – у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являються:
-донька ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23 серпня 1991 року Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 10 січня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_4 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 »;
-син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 14 січня 1993 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.
Інших спадкоємців, які заявили свої спадкові права немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України – для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були неповнолітніми особами, крім цього постійно проживали разом із спадкодавцем, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на вищезазначений будинок, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.
Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіної О.М. №853/02-14 від 18 липня 2025 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що форма правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь», не відповідає законодавству.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 “Про судову практику у справах про спадкування”, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_6 ) до Ізмаїльської міської ради, Ізмаїльського району Одеської області (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Незалежності, 62, код ЄДРПОУ 26569223), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Акціонерне товариство «КБ ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д), про визнання договору дійсним та визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі – продажу нерухомого майна №И2000 – 045 від 05 січня 2000 року, а саме: 7/11 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Ізмаїльською філією Одеської універсальної біржі «Витязь».
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_5 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 7/110 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_6 ) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 7/110 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 19 березня 2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар