Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/3244/25
Номер провадження2/173/548/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
25 березня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.11.2024 року між ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ ПБК «Дніпропромсервіс» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/233/000654. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «JAGUAR», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». 24.01.2025 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «INFINITI», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » допустив зіткнення з автомобілем «JAGUAR», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 70350,30 грн. Цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП відповідача не була застрахована. Тож, до позивача перейшло право вимоги до Відповідача, як до особи відповідальної за нанесену потерпілому шкоду внаслідок ДТП, яку представник позивача просив стягнути з відповідача разом з судовими витратами.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
23.12.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково з наступних підстав. Відповідачем визнаються обставини ДТП, те, що на момент ДТП транспортний засіб під керуванням відповідача не мав обов`язкового полісу цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та те, що транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Однак відповідач не погоджується з розміром збитків, пред`явлених до стягнення, оскільки згідно відомостей, які зазначені у акті огляду транспортного засобу №1326028Н від 29.01.2025, спеціаліст зафіксував пошкоджений бампер та протитуманну фару. Відомостей про пошкодження парктронніку, необхідність у проведення діагности та мийки автомобіля зазначено не було. На підставі чого визнає збитки, підтверджені доказами: заміна протитуманної фари 7955,10 грн.; заміна та фарбування заднього бамперу 10800 грн. + 12780 грн., що складає 33535,10 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20.11.2024 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ ПБК «Дніпропромсервіс» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/233/000654, що підтверджується копією договору. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «JAGUAR», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2025 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у зв`язку з тим, що 24 січня 2025 о 13 год. 40 хв. за адресою м. Дніпро, вул. В. Липинського, 14, водій ОСОБА_2 , керуючи т.з. Infiniti Q50 д.н.з. НОМЕР_2 , під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки т.з. або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та здійснив зіткнення з т.з. Jaguar F-PACE д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який зупинився попереду. В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 встановлена та на підставі частини шостої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
27.01.2025 ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою щодо сплати страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту.
Згідно Акту № 132602SH застрахований транспортний засіб було оглянуто, визначено характер пошкоджень.
Страховим актом № G-28843-1 визначено розмір збитків, який складає 70350,30 грн. та сформовано рахунок на оплату № 183 від 29.01.2025.
Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 70350,30 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4736 від 05.02.2025.
12.08.2025 за вих. № 28843/ІНС відповідачеві була надіслана Претензія про відшкодування шкоди.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України та іншим законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудді, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктом четвертим частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Таким чином, вимога страховика потерпілої особи до завдавача шкоди заснована на суброгації.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження N 14-176 цс 18; постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 201/17793/15-ц, провадження № 61-15210св19.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «СК «Універсальна», яке є страховиком потерпілої особи, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 70350,30 грн. на рахунок ПП «Аеліта Преміум».
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля в порядку суброгації.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що розмір шкоди, заявлений до стягнення, є завищеним та не підтверджений належними доказами, оскільки акт огляду транспортного засобу містить відомості лише про пошкодження заднього бампера та протитуманної фари, тоді як витрати на діагностику, мийку, а також окремі роботи не зазначені як необхідні. Крім того, відповідач посилається на відсутність додаткового акту (дефектної відомості).
Оцінюючи зазначені доводи, суд виходить з наступного.
Сам по собі акт огляду транспортного засобу фіксує первинні (видимі) пошкодження, виявлені під час огляду, та не є вичерпним документом, що визначає повний обсяг відновлювального ремонту. Як вбачається зі змісту акту, він прямо передбачає можливість виявлення додаткових пошкоджень у процесі ремонту та необхідність їх врахування при складанні калькуляції.
Розмір страхового відшкодування визначається не лише на підставі акту огляду, а й на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту, рахунку СТО та страхового акту, які в сукупності відображають реальні витрати, необхідні для приведення транспортного засобу у стан, що передував ДТП.
Наданий позивачем рахунок на оплату містить перелік запасних частин та робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу, а саме: заміну заднього бампера, замінупарктроніків, трубок, протитуманної фари, розбірка/збірка, зняття/установлення бамперу заднього, фарбування бамперу заднього, діагностику та технологічну мийку. Вказані витрати узгоджуються із характером пошкоджень, встановлених під час огляду, та є логічно пов`язаними з відновленням транспортного засобу після ДТП.
Доводи відповідача щодо безпідставності включення окремих витрат (зокрема діагностики, мийки, супутніх робіт) суд оцінює критично, оскільки такі роботи є технологічно необхідними складовими процесу відновлювального ремонту транспортного засобу та не можуть розглядатися ізольовано від основних ремонтних робіт.
Щодо відсутності додаткового акту (дефектної відомості), суд зазначає, що сама по собі відсутність такого документа не свідчить про безпідставність визначеного розміру збитків, оскільки позивачем надано належні докази фактичного понесення витрат, а відповідач не надав жодного альтернативного розрахунку, виконаного належним суб`єктом оціночної діяльності, який би спростовував визначений позивачем розмір шкоди.
При цьому запропонований відповідачем розрахунок у сумі 33535,10 грн є вибірковим, не враховує повного обсягу необхідних робіт та не підтверджений належними доказами, у зв`язку з чим не може бути визнаний судом обґрунтованим.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт виплати страхового відшкодування, наявність правових підстав для переходу до нього права вимоги (суброгації), а також обґрунтованість заявленого до стягнення розміру шкоди.
За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження наданих послуг з правової допомоги позивач долучив Договір про надання правової допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 року, укладений між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», а також укладену додаткову угоду до вищевказаного договору. Відповідно до зазначеного договору та додаткової угоди вартість правової допомоги становить 15000,00 грн., що є фіксованою ставкою та є вартістю за повне супроводження справи. Тобто, сторони визначили, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначені Додатком № 1 до Додаткової угоди №3 Договору про надання правової допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 року у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У даному випадку викладена в Додатку № 1 Додаткової угоди №3 до Договору про надання правової допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 року домовленість містить відкладальну обставину щодо проведення оплати послуг адвоката - оплачується після набрання рішенням законної сили у справі.
Водночас,частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач у відзиві на позов просив взагалі відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
Суд, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 15000 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, з огляду на ціну позову. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція сторони позивача, є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн., на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, судовий збір у сумі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 9, ЄДРПОУ 20113829) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування шкоди в порядку суброгації - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» суму сплаченого страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 70350 (сімдесят тисяч триста п`ятдесят) грн 30 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» сплачений судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв