Номер провадження 2/754/1396/26
Справа №143/487/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

31 березня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Панченко О.М.
за участю секретаря судового засідання - Сарнавського М.О.
позивачки - ОСОБА_1 
представниці позивачки - ОСОБА_2 
відповідача - ОСОБА_3 
представника відповідача - ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Погребищенської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
СУТЬ СПОРУ
1. 28.05.2025 року Позивачка звернулася до суду з цим позовом. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2.В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилається на те, що Відповідач самоусунувся від виховання дитини, не бере участі у піклуванні про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку його здібностей та підготовки до самостійного життя, не цікавиться його внутрішнім світом. В судовому засіданні позивачка додала, що хоче позбавити відповідача батьківських прав, щоб його не було в житті дитини, а також для того, щоб можна було вільно виїзжати з дитиною за кордон. Щодо сплати аліментів на утримання дитини, то зазначила, що відповідач їх сплачує, була заборгованість, але він її сплатив.
2.1. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позов та просила його задовольнити.
3.Відповідач в судовому засіданні категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав.
4. В судовому засіданні представник Відповідача просить відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки першопричиною того, що батько наразі не має можливості приділяти належної уваги дитині стала поведінка позивачки, яка не дає йому такої можливості. Крім того зазначив, що відповідач сплачує аліменти на утримання своєї дитини.
5. Суд, вислухавши аргументи обох сторін, проаналізував докази, надає оцінку обставинам справи, керуючись принципом найкращих інтересів дитини.
УСТАНОВЛЕНІ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ
6. 09.06.2013 року у позивачки та відповідача від фактично шлюбних стосунків народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 19.06.2013 року.
7. Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 01.08.2024 р.
8. Дитина навчається в 6 класі комунального закладу «Бухнівська гімназія Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області». За інформацією зазначеною в характеристиці, виданій директором гімназії, ОСОБА_6 старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Мама учня приділяє належну увагу вихованню сина, біологічний батько не бере участі у вихованні сина, ніколи в заклад не приходив, батьківські збори не відвідував, не цікавився успішністю дитини.
9. Судовим наказом, виданим суддею Погрибищенського районного суду Вінницької області 26.11.2024 року з відповідача у справі на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
ОЦІНКА СУДУ
10. Суд, вирішуючи цей спір, враховує, що відповідно до статті 165 СК Україна один з батьків має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.
11. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
12. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
13.У постанові Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зробив висновок, що "тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
14. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
15. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
16. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
17. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19".
18. Суд у справі, що розглядається, встановив, що Відповідач дійсно не приділяв достатньо уваги дитині, не брав участь у вихованні та утриманні, не цікавився її життям та досягненнями.
19. Суд бере до уваги те, що Відповідач не надав будь-яких доказів створення з боку позивачки перешкод щодо участі Відповідача у вихованні дитини. До вирішення цього спору Відповідач ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною.
20. Водночас, Суд бере до уваги також те, що Відповідачем сплачена заборгованість зі сплати аліментів на користь Позивачки на утримання спільної дитини і в судовому засіданні позивачка зазначила про те, що відповідач сплачує аліменти на утримання їх сина. Отже, не можна дорікати Відповідачу в тому, що він злісно ухилявся від утримання дитини. Крім того, Суд зауважує, що з 2013 року (коли народилася дитина сторін у справі) і до 2024 року позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача.
21. При цьому, його прагнення брати участь у житті дитини, бачитися з сином, продемонстровані під час судового розгляду, на думку Суду, свідчать про те, що його батьківські почуття не загасли. 
22. Суд не встановив, що батько не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що він коли-небудь заподіяв шкоду своїй дитині, або що становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини.
23. Суд також не виявив жодних доведених та обґрунтованих фактів, які б свідчили про навмисне ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків або його аморальну поведінку, що могло б слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.
24. Суд в аспекті врахування думки дитини при вирішення спору, що стосується її прав, бере до уваги практику також ЄСПЛ, який наголошує на тому, що, хоча його практика вимагає врахування думки дітей, ця думка не обов`язково є незмінною, і їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми для того, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного контакту зі своєю дитиною. Право дитини висловлювати власну думку не слід тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без врахування будь-яких інших факторів та проведення аналізу для визначення їхніх найкращих інтересів; такі інтереси зазвичай диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року і Suur v. Estonia, заява №. 41736/18, § 79, 20 жовтня 2020). Межі свободи розсуду, що надаються компетентним національним органам влади, змінюватимуться залежно від характеру питань та важливості інтересів, що перебувають на кону. Таким чином, Суд визнає, що органи влади користуються широкою свободою розсуду під час прийняття рішень щодо опіки. Однак більш ретельна перевірка потрібна щодо будь-яких подальших обмежень, таких як обмеження, встановлені цими органами влади щодо батьківських прав на контакт, та будь-яких правових гарантій, призначених для забезпечення ефективного захисту права батьків та дітей на повагу до їхнього сімейного життя (див. Suur v. Estonia § 80).
25. За практикою ЄСПЛ взаємне спілкування батьків та дитини є фундаментальним елементом "сімейного життя" у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), навіть якщо стосунки між батьками розірвано (див., як нещодавній приклад, рішення у справі "Ілля Ляпін проти Росії", заява № 70879/11, § 44, 30 червня 2020 року).
26. Наразі існує широкий консенсус, зокрема в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні бути першорядними (див. рішення у справах "Нойлінгер та Шурук" [ВП], заява № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, та "X проти Латвії" [ВП], заява № 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013).
27. Загалом ці інтереси диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною, і це може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року). Розрив таких зв`язків означає відірвання дитини від її коріння, що може бути зроблено лише за виняткових обставин (див. рішення у справі "Гергюлю проти Німеччини", заява № 74969/01, § 48, 26 лютого 2004 року); потрібно зробити все можливе для збереження особистих стосунків і, якщо та коли це доречно, для "відновлення" сім`ї (див. рішення у справі "Кацпер Новаковський проти Польщі", заява № 32407/13, § 75, 10 січня 2017 року).
28. Окрім захисту від свавільного втручання, стаття 8 Конвенції покладає на державу позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективного забезпечення поваги до сімейного життя. Коли сімейний зв`язок встановлено, держава, в принципі, повинна діяти таким чином, щоб створити умови для розвитку цих відносин (див., наприклад, рішення у справі "С.Г. проти Італії", заява № 52557/14, § 38, 13 жовтня 2015 року).
29. Таким чином, стаття 8 Конвенції покладає на кожну державу зобов`язання прагнути до возз`єднання біологічного батька або матері з його або її дитиною (див. рішення у справі "К. і Т. проти Фінляндії" [ВП], заява № 25702/94, § 178, ЄСПЛ 2001?VII, та "Гергюлю", наведене вище, § 45). Це включає право батьків вживати заходів з метою возз`єднання з дитиною та зобов`язання національних органів вживати таких заходів (див. рішення у справах "Р.М.С. проти Іспанії", заява № 28775/12, § 71, 18 червня 2013 року, та "Оморефе проти Іспанії", заява № 69339/16, § 38, 23 червня 2020 року).
30.Слід пам`ятати, що позитивне зобов`язання держави полягає не в досягненні результату, а в застосуванні відповідних засобів. Ключовим питанням є те, чи вживали ці органи влади всіх необхідних заходів для сприяння контакту, які можна обґрунтовано вимагати за особливих обставин кожної справи (див., серед багатьох інших рішень, рішення у справі "Суур проти Естонії", заява № 41736/18, § 77, 20 жовтня 2020 року).
31. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України, цей захід допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності їхньої вини.
32. Відповідач намагається налагодити зв`язок з дитиною, допущені ним помилки у вихованні можуть бути виправлені через зміну поведінки, що сторона Відповідача демонструвала Суду під час судового засідання.
33. На думку Суду, відповідно до конкретних обставин справи для дитини збереження юридичного зв`язку з обома біологічними батьками є важливим для їх гармонійного розвитку дитини.
34.Суд, прагнучи прийняти рішення, яке б забезпечило найкращі інтереси дитини, враховує всі аспекти цієї справи. Суд зважає і наголошує на важливості збереження зв`язку дитини з рідним батьком та необхідність захисту прав батька відповідно до вимог статті 8 Конвенції, яка гарантує право на повагу до приватного і сімейного життя.
35. Суд вважає, що розірвання зв`язку з рідним батьком може мати довгострокові негативні наслідки для емоційного та психологічного розвитку дитини. Збереження можливості для спілкування та відновлення стосунків у майбутньому дає дитині шанс на повноцінне розуміння свого походження та формування здорових міжособистісних відносин.
36. Тому, керуючись принципами сімейного права та враховуючи найкращі інтереси дитини, Суд не знаходить підстав для задоволення позову про позбавлення Відповідача батьківських прав, і вважає, що за обставин цієї справи таке рішення суду буде непропорційним втручанням в його права в аспекті статті 8 Конвенції, особливо, якщо брати до уваги, що раніше не було ніяких звернень щодо неналежної поведінки батька; Позивачка не зверталась з позовом про стягнення аліментів до 2024 року, держава в особі уповноваженого органу не виконувала свої позитивні зобов`язання вживати заходів з метою зміни поведінки батька та налагодження зв`язку з дітьми, якщо цей орган під час складання висновку побачив підстави про доцільність позбавлення батьківських прав.
37. З огляду на відсутність будь-яких вагомих доказів, які б підтверджували, що Відповідач завдав непоправну моральну або фізичну шкоду своїй дитині, на думку Суду, не є можливим позбавлення Відповідача батьківських прав.
38. Суд не встановив наявності вини у діях Відповідача, яка б виправдовувала застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
39. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
40. Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц виснував, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».
41. Суд оцінив висновок, який має рекомендаційний характер, і визнав його необґрунтованим. Висновок зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували свідоме ухилення Відповідача від здійснення батьківських обов`язків. Він не містить даних, які об`єктивно характеризують Відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, і не містить оцінки спроможності повноцінно виконувати батьківські обов`язки. Крім того те, що відповідач не цікавиться життям дитини, не утримує його і не бере участі у його вихованні,стало відомо органу опіки та піклування зі слів матері дитини.
42.Суд також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про те, що соціальні служби та органи у справах дітей надавали належну підтримку батькові у налагодженні стосунків з дитиною.
43. Згідно зі статтею 8 Конвенції держава в особі уповноважених органів має позитивний обов`язок вживати заходів для захисту сімейного життя, що включає в себе надання допомоги батькам у вихованні дітей та налагодженні між ними позитивних стосунків.
44. Висновок органу опіки та піклування було складено без належного аналізу ситуації та без врахування дій, які мали б бути вжиті органами влади для запобігання ситуації або її виправити з метою дотримання інтересів дитини та прав Відповідача на батьківство.
45. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
46. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
47. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо (постанова Верховного Суду від 04.12.2024 у справі № 133/747/23).
48. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24).
49. Відповідно до частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
50.Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 02 жовтня2024 року у справі № 2-5679/11, провадження № 61-9746св24).
51. Позивачка не довела наявність достатніх підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав, і неможливість змінити поведінку батька на краще у відносинах з дитиною. Держава в особі органу опіки та піклування не виконала свій обов`язок щодо вжиття всіх необхідних заходів щодо підтримки батьківства та налагодження стосунків між дитиною та батьками у кризових ситуаціях, і надала передчасний та необґрунтований висновок про застосування крайнього заходу впливу на батька - позбавлення батьківських прав, що не відповідає інтересам дитини і є непропорційним втручанням в права Відповідача в аспекті статті 8 Конвенції.
52. З цих підстав, Суд дійшов висновку про відмову в позові.
щодо розподілу судових витрат
53. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1212.00 грн., покладаються на Позивачку.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд, УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Погребищенської міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити повністю.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дитиною, приймати участь у вихованні дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Погребищенської міської ради.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. ПАНЧЕНКО