ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/5369/24 
Номер провадження 22-ц/816/109/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання – Овчаренко М.В.

у присутності :
представника Львівської обласної прокуратури – Хащиної Тетяни Петрівни 
представника Головного управління Державної казначейської служби у Сумській області - Кравченко Наталії Миколаївни 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року у складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повний текст складено 19 лютого 2025 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь 984000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також понесені ним судові витрати.
Вимоги вмотивовані тим, що вироком від 11 грудня 2020 року Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/4317/13-к, визнано його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. 1, 2 ст. 204 КК України та виправдано його на підставі недоведеності вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 29 січня 2024 року вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2020 року відносно нього залишений без зміни, а апеляційна скарга прокурора на цей вирок, без задоволення.
23 липня 2024 року він звернувся до відповідача Львівської обласної прокуратури із заявою, в якій просив виплатити справедливу компенсацію за роки кримінальних переслідувань з 2013-2024 роки, але відповіді не отримав.
Вказує на те, що за час перебування під слідством і судом, починаючи з жовтня 2013 року, внесення відомостей про кримінальні правопорушення, які йому були інкриміновані у вину, і до січня 2024 року, постановлення остаточної ухвали Сумського апеляційного суду, якою набув законної сили вирок, яким його виправдали, весь цей час зазнавав душевних страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у приниженні його честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Він втратив душевний спокій, весь час поки продовжувалось слідство і суд, перебував у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки, змушений був докладати значних зусиль для організації свого життя. Було порушено нормальний життєвий порядок, так як мав прибувати до судів, проживаючи в м. Черкаси, а на суд прибував до міста Охтирка Сумської області і м. Суми. Він залежний від цих факторів і до цього дня. Не міг знайти достойної роботи, так як довгий час не міг відновити своє добре ім`я. Втратив роки життя, відновити попередній стан життя неможливо.
Розмір моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності обрахована ним за 123 місяці з розрахунку по 8000 грн 00 коп. за місяць притягнення до кримінальної відповідальності із 30 жовтня 2013 року, завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами, спрямування до суду і до 29 січня 2024 року, остаточного розгляду апеляційним судом Сумської області, і становить 984 000 грн 00 коп.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 984000 грн 00 коп. моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Не погодившись із рішенням суду, Львівською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем не будо доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння моральних страждань, причинно-наслідковий зв`язок між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою, а наведений судом розрахунок моральної шкоди є необґрунтованим та безпідставним. 
Вказує на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», якою визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду встановлено на рівні 1600 грн 00 коп. 
Звертає також і на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф, Україна зазнає колосальних збитків, а обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність. 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги , думку представника ГУ Державної казначейської служби у Сумській області , який погодився з доводами апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що органом досудового слідства ОСОБА_1 , разом із іншою особою, обвинувачувались у тому, що в групі з невстановленими досудовим слідством особами на території колишнього консервного заводу імені Петровського по провулку Кириківському, 31, міста Охтирка, Сумської області, відкрили підпільний цех з виготовлення тютюнових виробів із використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво, використовуючи при цьому знаки для товарів виробника «VІСЕRОY», ліцензійним користувачем торгової марки якого являється ПАТ «А/Т Тютюнова компанія «ВАТ Прилуки».
Відомості до ЄРДР внесено слідчим Личаківського РВ ГУ МВС України у Львівській області 30 листопада 2012 року за результатами розгляду матеріалів оперативного підрозділу. Кримінальному провадженню присвоєно № 12012150040000081.
В межах вказаного кримінального провадження 18 травня 2013 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України по підозрі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199 КК України.
19 травня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України.
20 травня 2013 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 50 мінімальних заробітних плат в сумі 57350 грн 00 коп.
21 травня 2013 року у зв`язку із внесенням за підозрюваного ОСОБА_1 застави останнього звільнено з-під варти. 
09 вересня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 229, ч. 1, 2 ст. 204 КК України
30 жовтня 2013 року прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 та іншої особи з матеріалів кримінального провадження № 12012150040000081 від 30 листопада 2012 року у інше кримінальне провадження. Кримінальному провадженню присвоєно № 12013150010000803.
31 жовтня 2013 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12013150010000803 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України, відомості про які 30 жовтня 2013 року внесені в СРДР, скеровано до суду. 
Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2014 року у кримінальному провадженні  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України та призначене відповідне покарання.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року апеляційні скарги сторін у провадженні залишено без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2014 року - без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 квітня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області з тих підстав, що органом досудового розслідування не встановлено часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 КК України, що має значення для правильної кваліфікації дій винних осіб, а також, що експертизою у сфері інтелектуальної власності не встановлено матеріальної шкоди від дій винних осіб, а встановлено лише збитки від таких. Кримінальне провадження скеровано на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 вересня 2015 року вирок від 17 березня 2014 року скасовано, провадження скеровано на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2018 року підсудних ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 визнано невинуватими та виправдано у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, вищевказаний вирок суду скасовано, у зв`язку із неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вироком від 11 грудня 2020 р Охтирський міськрайонний суд Сумської області у справі № 583/4317/13-к, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013150010000803 від 30 жовтня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України, визнав його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 229, ч. 1, ч. 2 ст. 204 КК України та виправдав його на підставі недоведеності вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. 
29 січня 2024 року колегією суддів Сумського апеляційного суду вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.12.2020 відносно ОСОБА_1 залишений без змін, а апеляційна скарга прокурора на цей вирок, без задоволення. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили.
23 липня 2024 року позивач звернувся до відповідача Львівської обласної прокуратури із заявою, в якій просив виплатити справедливу компенсацію за роки кримінальних переслідувань з 2013 по 2024 рік.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди за період перебування під слідством і судом, а саме з 18 травня 2013 року до 29 січня 2024 року. У той же час, позивачем заявлений до стягнення розмір моральної шкоди обрахований за період з 30 жовтня 2013 року до 29 січня 2024 року, що відповідно до ст. 13 ЦПК України і належить стягнути з відповідача на користь позивача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1 та 2статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).
Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
У цій справі, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що в результаті незаконного кримінального переслідування, позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі ухвалення виправдувального вироку суду. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується.
Враховуючи встановлений розмір мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення рішення у цій справі у 2025 році, що становив 8000 грн та час протягом якого позивач перебував під слідством та судом за який позивач просить стягнути моральну шкоду, що становив 123 місяці, мінімальний розмір моральної шкоди становить 984 000 грн 00 коп. 
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи Львівської обласної прокуратури про те, що гарантований державою мінімальний розмір моральної шкоди належить обраховувати з 1600 грн.
Зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату на рівні 8000,00 грн.
Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 грн.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).
Отже, зважаючи на викладене, присуджений судом першої інстанції до стягнення на користь позивача розмір моральної шкоди, що становить 984 000 грн 00 коп., є мінімально гарантованим державою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 24 березня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко