Справа № 487/7635/25 
Провадження № 2/487/483/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: 
головуючої судді Скоринчук К.М., 
за участю: 
секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки – адвоката Сидоренко Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «ОщадБанк», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «ОщадБанк», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно. 
Вимоги мотивовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 та після її смерті залишилося спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . 
Спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за адресою спадкового майна. 
Після смерті дружини ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем за адресою її постійного проживання та 22.07.2020 склав заповіт на її ім`я. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. 
У вересні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В. з питання оформлення своїх спадкових прав за заповітом. Однак, нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його дружини ОСОБА_4 , а також пропуском ОСОБА_1 шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та відсутністю підтвердження даних про прийняття нею спадщини шляхом спільного проживання. 
За цих обставин позивач просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті його дружини ОСОБА_5 , встановити факт її постійного проживання з ОСОБА_6 на час його смерті та визнати за нею право власності на спадкове майно.
Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 20.11.2025 здійснено заміну відповідача Акціонерне товариство «ОщадБанк» на належного відповідача – Миколаївську міську раду та залучено третьою особою Акціонерне товариство «ОщадБанк».
03 грудня 2025 року Миколаївською міською радою подано відзив. Згідно відзиву аналіз поданих позивачем документів свідчить лише про формальну реєстрацію місця проживання, а не про фактичне спільне проживання. Жоден із наданих доказів, доданих позивачем до позовної заяви не підтверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійсно проживали разом на момент відкриття спадщини, вели спільний побут чи перебували у відносинах, які б свідчили про їх спільне проживання. Надані позивачем докази не дозволяють встановити факт спільного проживання позивача зі спадкоємцем. За відсутності належних доказів фактичного спільного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавицею ОСОБА_2 на час відкриття спадщини неможливо встановити, що він прийняв спадщину після її смерті. Відтак відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування за заповітом, складеним від імені ОСОБА_3 на її користь. Оскільки право власності на будинок належить ОСОБА_2 , а докази спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, будинок фактично обліковується за померлою ОСОБА_2 , і тому він не може входити до складу спадкового майна, яке заповідав ОСОБА_3 . 
Також, відповідач зауважив, що у провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебувала справа №487/3403/24 за позовом ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю. Постановою Верховного Суду від 30 липня 2025 року у даній справі, встановлено, що після смерті власниці будинку - ОСОБА_2 жодна особа не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України. Спадкова справа не заводилась, спадкоємці не заявляли свої права, що свідчить про фактичну відсутність претендентів на вказане майно. Таким чином, зазначені матеріали справи ще раз підтверджують, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємці не були встановлені, спадщина не була прийнята, а право власності продовжувало обліковуватись саме за померлою. Це прямо спростовує твердження Позивачки у справі 487/7635/25 про те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах іншої судової справи та у висновках Верховного Суду встановлено зовсім інше - спадщина не була прийнята жодною особою. За таких обставин відсутні будь-які підстави вважати, що спірний будинок міг увійти до спадкової маси, яку ОСОБА_3 заповів Позивачці і, відповідно, відсутні підстави для визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом. З огляду на зазначене відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.
11 грудня 2025 року надійшла відповідь на відзив. У відповіді зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Миколаєві померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно - рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2007 року у справі № 2-3550/07. Рішення суду набрало законної сили. Право власності спадкодавця зареєстровано КП ММБТІ 15.08.2007 року, реєстраційний номер 19940612, номер запису 22091 в книзі 135. Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 . Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її чоловік ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований з спадкодавцем за адресою спадкового майна. Вказане підтверджується: формою А; копіями паспортів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де адреса реєстрації спадкодавця та спадкоємця зазначена, як спільна; довідкою адміністрації Заводського району м. Миколаєва від 01.12.2020 року. Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_3 прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його дружини ОСОБА_2 . Також, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач розуміє, що відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, вона успадкувала не тільки права на спадкове майно, а і обов`язки спадкодавця перед третьою особою. Обов`язки спадкодавця перед третьою особою виконані позивачем в повному обсязі.
16 грудня 2025 року надійшли пояснення третьої особи, згідно яких АТ «Ощадбанк» повідомляє, що вимогу Банка до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі ОСОБА_1 12.12.2025 здійснено погашення кредитної заборгованості, що сформувалась за життя ОСОБА_3 , в розмірі 3 607,79 грн. Ознайомившись з позиціями сторін з даного питання, АТ «Ощадбанк» погоджується з доводами Позивача, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її чоловік ОСОБА_3 , оскільки на час відкриття спадщини останній постійно проживав та був зареєстрований з спадкодавцем за адресою спадкового майна. На підтвердження наведеного представником Позивача надано довідку форми А; довідку адміністрації Заводського району м. Миколаєва від 01.12.2020 року, копії паспортів громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у яких адреса реєстрації спадкодавця та спадкоємця зазначена, як спільна. Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_3 прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його дружини ОСОБА_2 . Твердження відповідача про відсутність майна, яке належить на праві власності спадкодавцю ОСОБА_9 є помилковими, оскільки частина спірного житлового будинку належить спадкодавцю ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності подружжя. Спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. АТ «Ощадбанк» підтримує в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги та свої доводи, викладені у відповіді на відзив, просили задовольнити позов.
Позивачка ОСОБА_1 додатково зауважила, що за життя ОСОБА_3 знав її давно та вона знала його сім`ю, була знайома з т. Валею, тобто дружиною ОСОБА_3 – ОСОБА_2 . Після смерті дружини ОСОБА_3 запропонував спільне проживання, оскільки за станом здоров`я потребував догляду. Позивач погодилася. Між ними була гарні стосунки. Спадкоємців у ОСОБА_3 не було та він просив, щоб позивачка після його смерті здійснила його поховання біля дружини та сина ОСОБА_9 , який помер у 2011 році. Позивачка виконала його волю. Незнання законодавства та скрутне матеріальне становище спричинили для неї перешкоди у оформленні спадкових прав, адже за життя ОСОБА_3 склав на неї заповіт, згідно якого усе своє майно заповідав їй. Просила суд допомогти їй у захисті її прав та інтересів.
Інші учасники подали заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 96, 133).
У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , який надав суду показання наступного змісту. Свідок з юності знайомий з позивачкою та перебуває з нею у дружніх стосунках. Він обізнаний про те, що в 2014 році до ОСОБА_1 прийшов ОСОБА_3 , запропонувавши їй проживати спільно і на що вона погодилася. З того часу вони проживали у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, купували спільно побутову техніку для поліпшення житлових умов, мали спільний бюджет та гарні стосунки. Свідкові про це добре відомо, оскільки вони перебували у дружніх стосунках та обговорювали та такі речі між собою. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 часто приходили до нього в гості, а він до них. ОСОБА_3 хворів. Позивачка здійснювала за ним догляд, отримувала за нього пенсію, а після смерті здійснила його поховання. Свідок ствердно зазначив, що з 2014 року та до дня смерті ОСОБА_3 позивачка проживала з ним спільно у її будинку по АДРЕСА_3 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала суду показання про те, що вона з 2000 року проживає по сусідству із позивачкою та знає її тривалий час. Повідомила, що приблизно з 2014 року, точно вона не пам`ятає, ОСОБА_1 почала проживати спільно з ОСОБА_3 у її будинку по АДРЕСА_3 . У них були гарні стосунки. Часто свідок святкували з ними різні свята, підтримувала дружні сусідські стосунки, вони ходили один до одного в гості, за необхідності допомагали один одному. Свідкові відомо, що ОСОБА_3 повністю довіряв ОСОБА_12 , вона отримувала його пенсію, доглядала його, забезпечувала ліками, оскільки він хворів, а після смерті здійснила його поховання.
Заслухавши пояснення та доводи позивачки і її представника, узявши до уваги позиції учасників та показання допитаних в судовому засіданні свідків, досліджених письмових доказів, суд ураховує наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частинапершастатті15 ЦК України, частинапершастатті16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 виходила з того, що вона є спадкоємицею майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 за заповітом. Разом з тим, не може оформити свої спадкові права нотаріально, оскільки відсутні підтвердження факту її прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а також факту прийняття останнім спадщини після смерті його дружини, а відтак належності йому спадкового будинку, право власності на який в порядку спадкування за заповітом бажає оформити позивач.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 (а.с. 11). За життя, а саме 22.07.2020, ОСОБА_8 залишив заповіт, відповідно до якого усе належне йому на час смерті майно, а також те, на яке за законом він матиме право, заповів ОСОБА_1 (а.с. 19).
ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13, 66-67).
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2007 за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили та зареєстроване в ММБТІ (а.с. 14). 
ОСОБА_3 з 25.09.2007 і до часу смерті був зареєстрований за адресою вказаного житлового будинку – АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідкою адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради №130 від 01.12.2020, а також відміткою у його паспорті, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 16, 20).
За цією ж адресою з 1973 року була зареєстрована ОСОБА_2 . На підтвердження зазначеного позивачем надано копію паспорта померлої з відміткою місця реєстрації та копію форми А (а.с. 7, 17). 
Інформація, яка міститься у вказаних доказах, узгоджується із обставиною щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 з 1973 року, встановленою рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2007 у справі № 2-3550/07.
На день смерті ОСОБА_2 проживала за адресою зареєстрованого місця проживання - в будинку АДРЕСА_1 .
Докази у підтвердження іншої адреси реєстрації чи фактичного проживання ОСОБА_2 на час її смерті, відсутні.
За цією ж адресою із ОСОБА_2 до дня її смерті проживав її чоловік ОСОБА_3 .
Доказів у протилежне суду не надано.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Встановлення факту проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_2 на час смерті останньої, є необхідним для позивачки для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 .
Згідно з інформацією, наданою суду Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 29.10.2025 за №925/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася (а.с. 51).
Разом з тим, ураховуючи фактичні обставини, встановлені судом в ході розгляду справи на підставі не спростованих письмових доказів, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 , за відсутності доказів протилежного, є доведеним.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що її місце проживання не було зареєстроване разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , проте з 2014 року і до дня його смерті вона проживала разом із ним без реєстрації шлюбу за адресою свого постійного місця проживання, а саме в будинку АДРЕСА_4 . Встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем підтверджуватиме прийняття нею спадщини після його смерті для оформлення спадкових прав.
Відповідно до частин першої-третьої статті1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частинитретьоїстатті1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.
Згідно з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , позивачка ОСОБА_1 з 2014 року проживала спільно з ОСОБА_3 у її будинку по АДРЕСА_3 до дня його смерті у вересні 2020 року. Показання свідків є узгодженими між собою, стосуються безпосередньо обставин справи, які зазначає позивачка.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиноютретьоюстатті1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 грудня 2019 року в справі № 716/309/14-ц (провадження № 61-23817св18), спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу частинитретьоїстатті1268 ЦК України.
За загальним правилом, визначеним статтею12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи фактичні обставини справи, які були підтверджені в судовому засіданні показаннями допитаних свідків, та відсутність доказів у спростування доводів позивача, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_6 з 2014 року до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_5 , є доведеним.
В частині заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, суд ураховує наступне. 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. При цьому свідоцтво на спадщину є документом, який слугує підтвердженням права власності на спадкове майно, отримане в установленому законодавством порядку.
Стаття1268 ЦК України презюмується, адже коли спадкоємець постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу.
Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину.
Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» регламентовано, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.
Тобто, відповідно до Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину здійснюють нотаріуси.
Як було встановлено судом 03.10.2025 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивач пропустила строк для прийняття спадщини та не надала доказів у підтвердження її фактичного прийняття шляхом фактичного спільного проживання чи підтвердження зареєстрованого місця проживання за місцем проживання спадкодавця, а також доказів на підтвердження на підтвердження факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після її смерті його дружини ОСОБА_2 (а.с. 15).
В ході розгляду справи суд дійшов висновку про доведення фактів спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 на час її смерті та ОСОБА_1 із ОСОБА_3 на час його смерті, що вказує на прийняття ними спадщини після смерті спадкодавців.
Встановлені судом факти є підставою для звернення позивачки до нотаріуса для оформлення спадкових прав.
Суд звертає увагу позивачки, що суди розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (ч.1 ст.4 ЦПК України) і оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається, але тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.
Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі№227/3750/19.
Уданій справі суду не надано доказів у підтвердження того, що для позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав з інших підстав, аніж ті, які вказані в постанові нотаріуса та які вирішені наразі судом. Зазначене вказує на відсутність перешкод для оформлення позивачкою спадкових прав в нотаріальному порядку та передчасне звернення до суду з даною вимогою, а відтак і на необгрунтованість та недоведеність позову в цій частині.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов в частині визнання права власності на спадкове майно за заповітом задоволенню не підлягає.
В частині вирішення питання судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1937,92 грн.
Керуючись статтями 12,13,76,81,89,141, 258,259,265,268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Частково задовольнити позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «ОщадБанк», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 на час відкриття спадщини після її смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини після його смерті, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1937,92 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ;
Відповідач: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ 26565573, адреса Україна, 54027, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Адміральська, будинок 20 
Третя особа: Акціонерне товариство «ОщадБанк», ЄДРПОУ 00032129, адреса 01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, 12-г.

Суддя: К.М. Скоринчук