ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1005/26 Справа № 199/8779/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кандела Яна Володимирівна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 15 липня 2025 року, у складі судді Богун О.О., у цивільній справі № 199/8779/25 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи — Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, – 
ВСТАНОВИЛА: 

У червні 2025 року ОСОБА_1 та інша особа ОСОБА_3 , подали через суд заяву в порядку ст. 315 ЦПК України на предмет встановлення факту належності їм договору купівлі-продажу від 06 серпня 1988 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на 41/100 частини житлового будинку, обґрунтовуючи це тим, що за цим договором ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили 41/100 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1168 м2. Заявники зазначають, що з метою здійснення державної реєстрації права власності на зазначений будинок звернулись до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, проте їм було відмовлено у зв`язку з виявленням розбіжностей у зазначенні їх прізвища в договорі купівлі-продажу від 06 серпня1988 року та паспортах, що, на їх думку, потребує встановлення факту належності саме їм цього договору купівлі-продажу по суду, оскільки іншого способу усунути такі розбіжності у позасудовому порядку немає (а.с.1-5).
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 15 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , інша особа: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок заявника (а.с.25-27).
Підставами такої відмови суд першої інстанції зазначив відсутність доказів належності їм вказаного домоволодіння, адже лише власник майна може звернутись із такою заявою до суду, враховуючи ще і те, що у наданих у копіях паспортів заявників не міститься відомостей про їх зареєстроване місце проживання, зокрема, за спірною адресою.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника — адвоката Кандела Я.В. подали спільну апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення в повному обсязі та ухвалення нового судового рішення про задоволення цих вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалення заочного рішення у справі за правилами ст. 293,315 ЦПК України не передбачає ухвалення саме заочного рішення, тоді як таке заочне рішення притаманне лише для позовного провадження, чим, на думку скаржників, судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Крім того зазначають, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначає про двох заявників, тоді як у резолютивній частині рішення зазначає лише про одного заявника ОСОБА_1 . Разом із цим наголосили, що суд першої інстанції помилково посилається на підтвердження права власності на домоволодіння відомостями про реєстрацію місця проживання, тоді як право власності не може бути підтверджено такими доказами та пропискою підтверджується лише певні місце проживання особи, що в даному випадку не має жодного значення для встановлення факту, що має юридичне значення. Також відзначили, що законодавство не зобов`язує власника приміщення проживати в ньому особисто чи бути в ньому зареєстрованим. Відсутність таких фактів не спростовує того, що договір купівлі-продажу належить саме заявникам. Скаржники наголошують, що суд першої інстанції не дослідив у повній мірі наявних у справі доказів за для усунення розбіжностей у прізвищах та паспортах з договором купівлі-продажу домоволодіння, враховуючи, що за вимогами ст. 316 ЦПК України така заява подається до суду за місцем реєстрації особи заявника і судом першої інстанції це враховано при відкритті провадження у справі.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалися та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні вимог ОСОБА_5 з наступних підстав.
З`ясовуючи характер спірних правовідносин та відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 , інша особа ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з недоведеності належності цього майна, зазначеного у договорі купівлі-продажу саме заявникам, адже ними не надавалось доказів про реєстроване їх місце проживання саме за цією адресою та відсутні інші письмові докази, які б підтверджували належність ОСОБА_5 цього домоволодіння.
Колегія суддів не у повній мірі погоджується з такою відмовою у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а доводи скаржників колегія суддів приймає до уваги частково, вважаючи правомірним їх посилання на відсутність необхідності доводити належність їм на праві власності домоволодіння, про яке йдеться у договорі купівлі-продажу, тим більше реєстрацією їх проживання за цією адресою.
Так, колегією суддів встановлено, що заявники Желєзнякови при зверненні із цією заявою про встановлення факту зазначають про звернення до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з метою реєстрації їх права власності за цим договором купівлі-продажу, де вони і виявили відповідні розбіжності між своїми прізвищами, зазначеними у паспортах та договором купівлі-продажу.
Метою звернення з цією заявою ОСОБА_5 зазначають саме проведення реєстрації права власності на домоволодіння, яке вони придбали за цим договором у 1988 році.
Однак, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять а ні заяви про таке звернення до цього органу, зареєстрованої належним чином про її прийняття, а ні рішення органу про відмову у проведенні відповідної реєстрації права власності ОСОБА_5 з підстав наявності розбіжностей у прізвищах, зазначених у їх паспортах та договорі купівлі-продажу.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети — ні.
Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, зокрема, з підстав відсутності підтвердження належності заявникам домоволодіння, яке зазначено в договорі купівлі-продажу та відсутності реєстрації їх місця проживання за цією адресою, дійшов помилкового висновку щодо мотивів такої відмови, неврахувавши, що заява подана в порядку ст. 293, 315 ЦПК України та у заявників відсутня необхідність доводити їх право на домоволодіння, що зазначено у договорі купівлі-продажу, між яким та їх паспортами є розбіжності у прізвищах.
Колегія суддів наголошує, що будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду щодо відмови у задоволенні заяви Желєзнякових в апеляційній скарзі не наведено, а інші доводи скаржників суттєвими не являються. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невірно з`ясовано обставини справи та мету звернення заявників із цією заявою в порядку ст. 315 ЦПК України, що призвело до порушення процесуального права в частині наведенням мотивів такої відмови у задоволенні заяви ОСОБА_5 , тому з підстав, зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні заявлених вимог. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кандела Яна Володимирівна — задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра від 15 липня 2025 року — змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні заяви.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “17” лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено “27” лютого 2026 року. 

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна