П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/28340/25	

Категорія: 113070100 Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Л.В. Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:17.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – ДПП), Управління патрульної поліції (УПП) в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5207866 від 12 липня 2025 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про відсутність будь-яких доказів на підтвердження скоєння ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, безпідставність висновків інспектора патрульної поліції про несправність транспортного засобу.
Також, позивач вказував про порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що полягає у ненаданні можливості ознайомитись з матеріалами адміністративної справи і доказами на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення та нероз`яснення прав і ненадання можливості звернутись до адвоката за отриманням правової допомоги. 
Відповідач – УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції, позов не визнав, вказуючи, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності відповідає вимогам закону, складена повноважним органом, процедура розгляду справи не порушена, а отже підстави для скасування постанови відсутні. 
Відповідач – ДПП, позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, з посиланням на розгляд інспектором патрульної поліції спірної справи про адміністративне правопорушення з дотриманням порядку встановленого КУпАП, правомірність оскаржуваної постанови та підтвердження скоєного позивачем адміністративного правопорушення відеозаписом з нагрудної камери інспектора патрульної поліції та фото фіксацією з місця події, які є належними доказами.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДПП, УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції – задоволено.
Скасовано постанову серії ЕНА №5207866 від 12 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 340 грн. (подвійний розмір – 680 грн.).
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп./
В апеляційній скарзі ДПП ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною, обґрунтованою та прийнятою з дотриманням вимог ст.ст. 245, 268, 278, 283 та 284 КУпАП, а доводи суду першої інстанції про порушення процедури розгляду справи не знаходять свого підтвердження;
- судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача та наданим доказам.
- патрульні поліцейські правомірно виявили адміністративне правопорушення, зафіксували його у передбачений спосіб – "візально" та притягнули винну особу до передбаченої законом відповідальності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДПП, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
12 липня 2025 року інспектором 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області рядовим поліції Павлюком І.Д. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову серії ЕНА №5207866 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу марки "BMW 530D", реєстраційний номер НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.
Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 12 липня 2025 року о 23:44 у м. Одесі, по вул. Балківській, 57, ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом марки "BMW 530D", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якого була несправна система випускання відпрацьованих газів, що проявлялось підвищенням шуму під час їх виходу, чим порушив п.31.4.6 ПДР – керування водієм транспортним засобом, що має несправності двигуна.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідачів не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем порушень п.31.4.6 Правил Дорожнього Руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст. 121 КУпАП.
Відтак, суд першої інстанції вважав позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.7, ч.1 ст. 9, ст. 245, ст.ст. 252, 280 КУпАП, ч.5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється ст. 7 КУпАП, якою визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції інспектора з паркування, здійснюється на основі суворого додержання принципу законності.
Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).
Відповідно ч.5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п.1.1, 1.9 ПДР).
Відповідно до п.1.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 році ці правила відповідно до Закону №3353-XII встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.
Згідно з п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
За правилами п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, задавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції. власника дороги або уповноважений ним орган.
Приписами п.1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із п.31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до п. 31.4.6 ПДР України двигун:
- а) вміст шкідливих речовин у відпрацьованих газах або їх димність перевищують установлені стандартами норми;
- б) негерметична паливна система;
- в) несправна система випускання відпрацьованих газів;
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач має можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описується в оскаржуваній постанові, тому має подати належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.
Колегія суддів зазначає, що наданий відповідачем відеозапис не доводить правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
Позивач у своїй позовній заяві заперечує факт керування автомобілем з несправною системою випускання відпрацьованих газів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем автомобіль позивача був зупинений, оскільки на думку працівника поліції автомобіль позивача мав технічну несправність системи випускання відпрацьованих газів.
Патрульний поліцейський зробив висновок про наявність технічної несправності через підвищений рівень шуму під час виходу відпрацьованих газів.
Доказом технічної несправності зазначено відеозапис, який, на думку апелянта, свідчить, що система відпрацьованих газів має ознаки втручання та переобладнання.
Разом з тим, суб`єкт владних повноважень стверджує, що технічна несправність системи випускання відпрацьованих газів на автомобілі позивача є очевидною, оскільки рівень шуму під час її роботи є підвищеним.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У даному випадку твердження відповідача про наявність технічної несправності автомобіля позивача є лише припущенням.
Будь-яких доказів того, що гучний звук, на який посилався суб`єкта владних повноважень є наслідком технічної несправності, відповідачем також не надано.
Відтак, відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення та дотримання поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки являється лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду виявленого правопорушення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.