ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1172/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича
про ухвалення додаткового рішення 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.03.2025 року та на додаткове рішення від 31.03.2025, суддя в І інстанції Ільєва Л.М., в м. Миколаєві
у справі №915/1172/24
за позовом: Фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
про визнання недійсним та скасування рішення комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу та рішення про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Фізична особа-підприємець Караюз Петро Володимирович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", в якій з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив суд визнати недійсним та скасувати рішення комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про задоволення акту про порушення від 26.01.2024 № 00270, оформлене протоколом від 15.02.2024 № 7, та прийнятого на його підставі рішення Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу, оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період з 15.11.2023 р. по 26.01.2024 р. на загальну суму 260 365,31 грн.
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.03.2025 у справі №915/1172/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, задоволено позовні вимоги позивача. Визнано недійсним рішення комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу Кодексу газорозподільних систем Миколаївської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про задоволення акта про порушення від 26.01.2024 № 00270, оформлене протоколом від 15.02.2024 № 7, та скасовано прийняте на його підставі рішення Миколаївської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму газу, оформленого актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період 15.11.2023 -26.01.2024 на суму 260 355,31 грн. Стягнуто з ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" на користь фізичної особи-підприємця Караюза Петра Володимировича витрати по сплаті судового збору в сумі 4 844, 80 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2025 у справі №915/1172/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на користь фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.
Постановою Верховного Суду від 18.12.2025 у справі № 915/1172/24 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" залишено без задоволення; рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.03.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, ухвалену за результатами розгляду апеляційної скарги на зазначене рішення, додаткове рішення господарського суду Миколаївської області від 31.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2025, ухвалену за результатами розгляду апеляційної скарги на зазначене додаткове рішення, у справі № 915/1172/24 залишено без змін.
Додатковою постановою Верховного Суду від 06.01.2026 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Миколаївської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь фізичної особи-підприємця Караюза Петра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.
15.01.2026 від представника Фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича - адвоката Бартошук Валерії Олександрівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ" на користь фізичної особи-підприємця Караюза Петра Володимировича витрати на отримання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції сумі 12 000 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 прийнято до розгляду заяву представника Фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича - адвоката Бартошук Валерії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.03.2025 року та на додаткове рішення від 31.03.2025 у справі №915/1172/24; розгляд заяви вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" надійшла заява про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, які обраховано за складання відзиву на апеляційну скаргу та участь у одному судовому засіданні, є завищеними та нерозумними, оскільки правова позиція позивача не змінювалася, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини, документи й доводи, які по суті є тотожними твердженням, викладеним стороною позивача в суді першої інстанції, тому просить зменшити розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу надану при розгляду справи у суді апеляційної інстанції до 1500,00 грн.
Розглянувши доводи та вимоги заяви про ухвалення додаткової постанови, судова колегія вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Приписами пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Загальне правило розподілу судових витрат врегульоване частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач, разом із першою заявою по суті спору - відзивом на апеляційну скаргу, зазначив, що останнім у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.
На підтвердження понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн., позивачем надано до суду: 
- договір від 04.04.2024 № 3.04.24 про надання правничої допомоги, з урахуванням додаткової угоди від 01.05.2024 до цього договору; 
- розрахунок від 01.08.2025 № 2 суми гонорару за правничу допомогу, надану в межах договору від 04.04.2024 № 3.04.24 про надання правничої допомоги ; 
- ордер від 04.04.2024 серії ВЕ № 1115730 , виданий Адвокатським бюро на представництво інтересів Клієнта у судових органах; свідоцтво від 21.06.2019 серії МК № 001636 про право адвоката Бартошук В.О. на заняття адвокатською діяльністю. 
Усі зазначені вище докази були доданими до відзиву на апеляційну скаргу
Так, позивачем (Клієнтом) укладено з Адвокатським бюро "БАРТОШУК ЄВРОЛЕКС" (Виконавцем) договір від 04.04.2024 № 3.04.24 про надання правничої допомоги (далі - договір), з урахуванням додаткової угоди від 01.05.2024 до цього договору, у відповідності до вимог яких в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, Клієнт доручає Виконавцю, а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо здійснення представницьких повноважень, захисту прав і законних інтересів Клієнта, надання Клієнту правової допомоги, у т.ч. за окремими дорученнями (п. 1 договору). 
У відповідності до п.п. 4.1-4.3 договору в редакції додаткової угоди від 01.05.2024, Гонорар за виконання окремих доручень може бути узгодженим сторонами у фіксованому розмірі. У такому випадку розмір гонорару визначається сторонами в Розрахунку суми гонорару за виконання кожного окремого доручення та відповідному Акті про надання правничої допомоги . Гонорар підлягає сплаті на розрахунковий рахунок Виконавця, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту про надання правничої допомоги, або в інший строк, визначений Сторонами в Розрахунку суми гонорару та/або Акті про надання правничої допомоги . 
Згідно Розрахунку № 2 від 01.08.2025 суми гонорару за правничу допомогу, надану в межах договору від 04.04.2024 № 3.04.24 про надання правничої допомоги (далі - договір), з урахуванням додаткової угоди від 01.05.2024, сторони Договору дійшли згоди про виконання Виконавцем окремого доручення наступного змісту: Здійснення представництва прав і законних інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи № 915/1172/24 (дослідження та правовий аналіз апеляційної скарги, складання та подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу; в разі необхідності - підготування та подання суду інших документів по суті відповідної справи (апеляційної скарги) та процесуальних документів; представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях у справі № 915/1172/24 в суді апеляційної інстанції). 
Сторони узгодили фіксовану суму гонорару за виконання зазначеного доручення - 12000 грн., які підлягають сплаті Клієнтом на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 20 банківських днів з моменту прийняття рішення у справі судом апеляційної інстанції та підписання сторонами Акту про надання правничої допомоги 
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що відображена інформація в цих документах щодо характеру та обсягу фактично виконаної адвокатом робіт (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, отже, позивачем доведено факт понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас апеляційний суд наголошує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За наслідками здійсненої оцінки розміру витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатами робіт, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Суд апеляційної інстанції при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.
Суд зауважує увагу на тому, що заявник хоча і посилається на погодження фіксованої суми винагороди адвоката за надані послуги, втім, на переконання колегії суддів, наданий стороною перелік виконаних робіт представником позивача підлягає оцінці на предмет дотримання критеріїв їх співмірності та обґрунтованості.
Проаналізувавши опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також подані документи, колегія суддів вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) в суді апеляційної інстанції на суму 12 000 грн підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями, із заяв по суті в суді апеляційної інстанції було подано відзив на апеляційну скаргу.
При цьому, судова колегія зазначає, що зміст відзиву на апеляційну скаргу є подібним за змістом із відповіддю на відзив, наданим позивачем в суді першої інстанції, тобто доводи позивача не зумовили збільшення джерел правого регулювання спірних правовідносин, збільшення доказової бази та обставин, які входять до предмету доказування.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Бартошук В.О. в якості представника позивача брала участь у розгляді даної справи місцевим господарським судом, відтак обізнаність адвоката щодо предмета спору, специфіки спірних правовідносин, судової практики у подібних правовідносинах, сталої правової позиції та ходу розгляду справи презюмується, у зв`язку з чим підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу не вимагали великого обсягу аналітичної та технічної роботи.
Правова позиція відповідача також залишилась незмінною, у зв`язку з чим, з огляду на наявність вже готових напрацювань, була відсутня потреба у докладанні значних зусиль з витратою великих обсягів часу на повторне викладення вказаної інформації у вищенаведеному документі, тим більше, що кваліфікація спірних правовідносин та джерела їх правового регулювання вже були зазначені безпосередньо у рішенні місцевого господарського суду.
Судова колегія також враховує, що додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2025 у справі №915/1172/24, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на користь фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн. Додатковою постановою Верховного Суду від 06.01.2026 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Миколаївської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь фізичної особи-підприємця Караюза Петра Володимировича витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн..
Також судом враховано клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій відповідач зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, є завищеними.
На переконання судової колегії, сума витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції, становить 8 000 грн, як такі, що відповідають критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат.
У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.
Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу такою, що потребує часткового задоволення з відмовою в іншій частині.
Керуючись статтями 126, 129, 244 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву Фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі №915/1172/24 - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; e-mail: office@grmu.com.ua; код ЄДРПОУ 44907200) в особі Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (54003, м. Миколаїв, вул. Погранична, 159; e-mail: office.mk@grmu.com.ua; код ЄДРПОУ 45192910) на користь фізичної особи-підприємця Караюз Петра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 (вісім тисяч гривень) грн.
В решті заяви відмовити.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький