КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 року справа №320/3797/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Дистрибьюшн» до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК Дистрибьюшн» (далі позивач) із позовом до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (далі відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товарів за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023, які ввозилися на митну територію України, ним було визначено їх митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товарів та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товарів, подані документи не містять розбіжностей.
Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості товару №2 за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 із застосуванням резервного методу.
Відповідачем, на переконання позивача, неправомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товару №2 у додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023, незважаючи на подані позивачем необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товарів за ціною, заявленою декларантом.
Позивач не погодився з рішеннями митного органу, але з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг подав до митного органу нову додаткову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару №2 із урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі й перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів фінансову гарантію).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 відкрито провадження у справі №320/3797/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази по справі від позивача та відповідача.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що за результатами опрацювання ним документів, поданих разом із додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023, встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті митним органом із урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій висловився проти аргументів митного органу, наведених у його відзиві на позовну заяву, та підтримав свою правову позицію, наведену в позовній заяві.
Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав свою правову позицію, наведену у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14/04.2026 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК Дистрибьюшн» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 1, ідентифікаційний код 37502437) зареєстроване в якості юридичної особи 18.02.2011, номер запису 1 066 102 0000 007978 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Судом встановлено, що 13.09.2021 між Xinji Runzhong Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі продавець) та позивачем був укладений контракт №13092021-XRT (далі контракт), відповідно до пунктів 1.1-1.4, 1.8, 2.1-2.3, 2.5, 3.1, 5.1-5.3, 12.2, 13.5 та 13.10 якого, зокрема, продавець продає товар, а позивач купує товар і оплачує його на умовах і відповідно до правил Incoterms 2010, у кількості, асортименті й за цінами, вказаними в проформі-інвойсі / інвойсі до контракту, які є невід`ємною його частиною.
Товар означає продукцію з торговельними знаками й логотипами, що поставляється продавцем позивачу відповідно до умов контракту.
У проформі-інвойсі та інвойсі також вказуються опис і характеристики товару. У проформі-інвойсі та інвойсі також вказується країна походження. Проформа-інвойс складається на кожну партію поставки товару.
Виробником товару за контрактом є продавець.
Ціна товару встановлюється в доларах США й узгоджується в проформі-інвойсі та є підсумковою для розрахунків за контрактом.
Зміна ціни, встановленої в проформі-інвойсі, оформлюється тільки за згодою сторін.
Ціна на товар встановлюється у відповідності до контракту та умов поставки в редакції Incoterms 2010.
Ціна товару включає в себе вартість тари, упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення в країні експорту та інших витрат згідно з встановленими умовами поставки. Продавець може на свій розсуд встановлювати розмір знижки на товар і за згодою позивача надавати знижку на ціну товару. Знижка вказується в товаросупровідних або комерційних документах. Продавець у проформі-інвойсі / інвойсі вказує кінцеву вартість товару до оплати.
Умови поставки встановлюються FOB м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка відповідно до правил Incoterms 2010. Пункт завантаження товару: м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка. Сторони вправі протягом строку дії контракту змінювати умови поставки та пункт завантаження конкретної партії товару, який поставляється за контрактом. Товар буде відправлятися з території Китайської Народної Республіки та доставлятися до території України.
Умови поставки конкретної партії товару вказуються сторонам в проформі-інвойсі та інвойсі. У такому разі поставка партії товару, умови якої зазначені в проформі-інвойсі та інвойсі, здійснюється відповідно до умов поставки, викладених у проформі-інвойсі. Інвойс виставляється після підписання проформи-інвойса шляхом електронного зв?язку або факсимільного зв?язку перед поставною (відвантаженням) товару і є підтвердженням від продавця щодо готовності товару до поставки (відвантаження).
Платежі здійснюються в доларах США шляхом банківського переказу з рахунка позивача на рахунок продавця, зазначених у розділі 14 контракту, у відповідності до умов, що визначені в проформі-інвойсі на кожну партію поставки товару.
Платежі за контрактом можуть здійснюватися позивачем на умовах: 30% попередня оплата, 70% баланс протягом 7 днів із дати відвантаження товару (датою відвантаження є дата випуску коносамента).
Конкретні умови платежів (розрахунків) зазначаються в проформі-інвойсі / інвойсі на кожну партію поставки.
Правом, що регулює контракт, є матеріальне право України.
Контракт набуває чинності з першої дати, вказаної на початку контракту. Строк дії контракту до 31.12.2023.
21.03.2023 продавець виставив позивачу до сплати проформу-інвойс №RZZJ-60-202202 на загальну суму 68 161,70 долар США. Відповідно до проформи-інвойса №RZZJ-60-202202 від 21.03.2023 товар постачається на умовах FOB м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка, а умови його оплати: передоплата в розмірі 30% вартості (20 448,50 доларів США), решта вартості (47 713,20 доларів США) - протягом 7 днів із дати відвантаження товару (видачі коносамента).
Виставлена продавцем проформа-інвойс №RZZJ-60-202202 від 21.03.2023 містить посилання на контракт.
28.03.2023 позивач перерахував на користь продавця 20 448,50 доларів США відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №64 від 27.03.2023, в графі 70 якої міститься посилання на контракт та проформу-інвойс №RZZJ-60-202202 від 21.03.2023.
30.03.2023 продавець виставив позивачу до сплати нову проформу-інвойс №RZZJ-60-202202 на загальну суму 67 106,00 доларів США. Відповідно до проформи-інвойса №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 товар постачається на умовах FOB м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка, а умови його оплати: передоплата в розмірі 20 488,50 доларів США, решта вартості в розмірі 46 617,50 доларів США - протягом 7 днів із дати відвантаження товару (видачі коносамента).
Виставлена продавцем нова проформа-інвойс №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 містить посилання на контракт.
03.04.2023 продавець виставив позивачу до сплати комерційний інвойс №RZZJ-60-202202 на загальну суму 67 106,00 доларів США. Відповідно до інвойса №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023 товар постачається на умовах FOB порт Ксінганг, м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка (далі товар).
Виставлений продавцем комерційний інвойс №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023 містить посилання на контракт.
17.04.2023 позивач перерахував на користь продавця 46 657,50 доларів США відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті №78 від 14.04.2023, в графі 70 якої міститься посилання на контракт та комерційний інвойс №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023.
06.06.2023 позивачем до Київської митниці було подано додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за контрактом, проформою-інвойсом №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 та комерційним інвойсом №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023.
Відповідно до граф 20, 22 та 42 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 загальна вартість товару складає 67 106,00 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB порт Ксінганг, м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка.
У той же час, з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення товару морським транспортом (оплатив фрахт) із порту Ксінганг, Китайська Народна Республіка до порту м. Гданська, Республіка Польща, а також поніс витрати щодо навантажувально-розвантажувальних робіт за межами території України та здійснив перевезення товару автомобільним транспортом (оплатив наземну доставку товару) з м. Гданська, Республіка Польща до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 175 006,47 грн. (75 345,97 грн. + 43 551,50 грн. + 56 109,00 грн.).
Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 06.06.2023 - 2 628 978,94 грн. (67 106,00 доларів США х 36,5686 + 175 006,47 грн.).
На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані, зокрема:
(0271) пакувальний лист продавця на товар б/н від 03.04.2023;
(0325) проформа-інвойс №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023;
(0380) рахунок-фактура (комерційний інвойс) №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023;
(0705) коносамент №ZM23040144 від 05.04.2023;
(0730) міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) б/н від 01.06.2023;
(3001) платіжна інструкція в іноземній валюті №64 від 27.03.2023, видана позивачем;
(3001) платіжна інструкція в іноземній валюті №78 від 14.04.2023, видана позивачем;
(3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, довідка про транспортні витрати №369 від 31.05.2023, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Аркас Логістікс Україна» (далі експедитор);
(3014) прайс-лист продавця б/н від 01.01.2023;
(4104) контракт;
(4301) договір про транспортно-експедиторське обслуговування №АЛ-21-0602 від 02.06.2021, укладений між експедитором та позивачем;
(9000) лист позивача №31/0323-01 від 31.03.2023;
(9000) лист продавця б/н від 16.05.2023;
(9610) копія митної декларації країни відправлення №021720230000084530 від 07.04.2023.
06.06.2023 відповідач, розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 митної вартості товару, направив позивачеві електронне повідомлення, в якому витребував від позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару.
07.06.2023 позивачем на вказаний запит було подано до відповідача заяву №07/06-01, разом із якою додатково надано рахунки на оплату №14112 від 10.05.2023, №14128 від 22.05.2023 та №14133 від 31.05.2023, виставлені експедитором, а також лист продавця б/н від 07.06.2023.
07.06.2023 Київською митницею було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2, згідно з яким відповідач, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару №2 у додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 скоригував із 60 665,29 доларів США до рівня 64 781,34 долару США.
Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів зазначив, що надані відповідно до вимог статті 53 МК України документи не місять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Постачання товару здійснюється за контрактом. Відповідно до пункту 12.2 контракту матеріальним правом є українське. Отже, декларант був повинен надати погодження цін, умов поставки та оплати товарів сторонами контракту. Проформа-інвойс №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 є документом виключно продавця та не містить підтверджень із боку позивача. Отже, положення контракту не містять посилання на погодження сторонами ціни товарів та можливо не враховують усі платежі від позивача продавцю, в тому числі через третіх осіб, що здійснюються або здійснені для виконання обов`язків за контрактом. Зокрема, пунктом 2.2 контракту передбачено можливість зміни ціни встановленої в проформі-інвойсі. Крім того, умови оплати, що вказані в проформі-інвойсі, комерційному інвойсі №RZZJ-60-202202 та платіжних інструкціях №64 від 27.03.2023 та №78 від 14.04.2023 не відповідають один одному. Розділом 5 контракту передбачено, що конкретні умови платежів встановлюються в проформі-інвойсі. Разом із тим, проформа-інвойс №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 містить розбіжності стосовно відомостей щодо суми оплати та його розрахунку як відсоток оплати (30% та 70%). За проформою №RZZJ-60-202202 також сума товарів склала 67 106,00 доларів США, проте до оплати визначено суму 67 106,50 доларів США. Станом на дату проформи від 30.03.2023 декларант уже здійснив перерахування 28.03.2023 суми коштів у розмірі 20 448,50 доларів США, проте на підставі інвойса від 21.03.2023. Таким чином, платіж у сумі 20 448,50 доларів США неможливо віднести до оцінюваної партії товарів. Сума платежі за платіжною інструкцією №78 від 14.04.2023 (46 657,50 доларів США) також не відповідає умовам проформи-інвойса та інвойса, що надані до оформлення.
За результатом проведення митного огляду товарів за митною декларацією №23UA100100434164U4 встановлено, що товар із кодом №2 має у складі бавовну 100%, проте за даними проформи-інвойса №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 склад товарів, що відповідає опису графи 33 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023, вказаний як 60% бавовни та 40% поліестер. Ціни в проформі відповідають цінам інвойса №RZZJ-60-202202. Проте враховуючи інші фактичні характеристики товару №2 декларантом не підтверджено документально ціни товару №2.
Крім того, наданих до додаткової митної декларації документах відсутня торгова марка Soho, що може вказувати на наявність додаткових домовленостей між продавцем та позивачем. Отже, декларантом не підтверджено ціну, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За додатковою митною декларацією задекларовано умови поставки FOB порт Ксінганг, м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка. Згідно з положеннями Incoterms 2010 за умовами терміну FOB на покупця покладається обов`язок укласти та сплатити договір морського перевезення. Згідно зі статтею 9 Закону України №1955-IV від 01.07.2004 договір транспортного експедирування укладається обов`язково в письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Згідно з наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Декларант надіслав договір експедирування №АЛ-21-0602 від 09.01.2023 між експедитором та позивачем, згідно з яким (пункти 1.2 та 4.1.1) перелік послуг та їх вартість встановлюється за згодою сторін. Проте відповідного додатку до договору не надано. Декларантом також не надано заявку до договору. Надіслані рахунки №14112 від 10.05.2023, №14128 від 22.05.2023 та №14133 від 31.05.2023 та акти виконаних робіт не підтверджують остаточну суму транспортних витрат, які позивач сплачує або сплатив експедитору, оскільки невідомі конкретні послуги, що фактично надає експедитор, та невідомі додаткові витрати згідно з пунктом 4.1.2 договору. Декларант також не надав банківських платіжних документів, що підтверджують суму оплати вже наданих послуг. Зокрема, згідно з підпунктом а) пункту 4.1.3 договору фрахт, агентські та портові збори сплачуються позивачем протягом 5 календарних днів від дати приймання вантажу на складі позивача. При цьому згідно з підпунктом в) пункту 4.1.3 договору експедитор залишає за собою право зобов`язати позивача здійснити передоплату за певні послуги. Отже, декларантом не підтверджено документально загальну суму коштів, що перераховані або повинні бути перераховані експедитору, та за наданими документами неможливо підтвердити числове значення складової митної вартості товарів на їх транспортування до митного кордону України.
Декларанту було запропоновано надати протягом 10 календарних днів додаткові документи відповідно до статті 53 МК України.
Декларантом було надіслано прайс-лист продавця, копію митної декларації Китайської Народної Республіки №021720230000084530 від 07.04.2023, податкову накладну №486 від 01.02.2023, видаткову накладну №060204 від 06.02.2023, лист-пояснення продавця.
Наданий прайс-лист продавця не містить склад, щільність оцінюваного товару та інші характеристики, що дозволяють ідентифікувати його з поставленим товаром.
Надана копія митної декларації Китайської Народної Республіки №021720230000084530 від 07.04.2023 має лише дату її створення та не має дати кінцевого контролю вивезення товарів, отже не є остаточною та не підтверджує здійснення експорту товарів за вказаними в ній даними.
Крім того, в додатковій митній декларації вказано торгівельну марку Soho, яка відсутня в наданих до митного оформлення проформі-інвойсі та інвойсі продавця.
Отже, митний орган зазначив, що прайс-лист продавця та копія митної декларації Китайської Народної Республіки не можуть бути використані для підтвердження задекларованої ціни.
Дані в податковій накладній також стосуються рушників із мікрофібри, що не відповідає опису задекларованого товару №2.
Відповідач зазначив, що позивач не надав: виписку з бухгалтерської документації щодо стану розрахунків за товар; об`єктивних документів щодо понесених транспортних витрат та заповнену копію коносамента. Декларантом також не надано наступні документи: у разі наявності додатки до контракту; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; за наявності договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Заявою №07/06-01 від 07.06.2023 позивач повідомив митницю про ненадання додаткових документів.
Отже, заявлена декларантом митна вартість товарів не може бути визначена з наступним причин: у наданих декларантом документах відсутні достовірні та об`єктивні відомості, що підтверджують числове значення складової митної вартості на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України; декларантом не надано достовірних документів щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар.
Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини другої статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню стосовно складової митної вартості на транспортування товарів до митного кордону України.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частиною шостою статті 54 МК України також передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість визначена із застосування резервного методу відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України та є сумісними з відповідними принципами та положенням ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних або визначених митними органами митних вартостях (на підставі країни походження, схожого опису, обсягу партій, контракту) - митна декларація №UA100180/2023/507993 від 31.05.2023.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів Київська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA100100434604U3 від 07.06.2023 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 51 778,26 грн.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України. 
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України). 
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту й достовірність відомостей про заявлену митну вартість товарів; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Судом після дослідження оскаржуваного рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023 та відзиву Київської митниці на позовну заяву встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів було винесене відповідачем, так як позивач не підтвердив вартість транспортних витрат, включених ним до митної вартості спірного товару.
Суд не погоджується з таким висновком відповідача з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідач скоригував лише митну вартість товару №2 за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023, при цьому визнавши митну вартість товарів №№1, 3 та 4 за цією ж митною декларацією.
Як наслідок, суд критично ставиться до тверджень відповідача, наведених в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема розмір транспортних витрат, включених позивачем до митної вартості спірного товару за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 3.1 контракту, проформи-інвойса №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023 та комерційного інвойса №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023, які містять посилання на контракт, спірний товар постачався на умовах FOB порт Ксінганг, м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка (згідно з Incoterms 2010).
Умови поставки FOB згідно з Incoterms 2010 передбачають те, що на продавця покладається обов`язок нести всі витрати, пов`язані зі спірним товаром, до моменту його переходу через поручні судна в призначеному порту відвантаження. На продавця також покладається обов`язок сплатити витрати, пов`язані з виконанням митних формальностей для експорту, включаючи сплату податків, мита та інших зборів, що підлягають сплаті при експорті спірного товару.
Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.
При цьому за приписами пункту 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, та витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу в силу приписів частин другої та третьої статті 53 МК України до митного оформлення товару та до суду транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір про транспортно-експедиторське обслуговування №АЛ-21-0602 від 02.06.2021, укладений між експедитором та позивачем, та заявку №20852 від 21.03.2023 до нього, коносамент №ZM23040144 від 05.04.2023, рахунок на оплату №14112 від 10.05.2023, виставлений експедитором, платіжну інструкцію №869 від 11.05.2023, видану позивачем, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) б/н від 01.06.2023, рахунки на оплату №14128 від 22.05.2023 та №14133 від 31.05.2023, виставлені експедитором, платіжні інструкції №925 від 23.05.2023 та №1065 від 02.06.2023, видані позивачем, довідку про транспортні витрати №369 від 31.05.2023, видану експедитором.
Зі змісту вказаних документів слідує, що позивач здійснив перевезення товару морським транспортом (оплатив фрахт) із порту Ксінганг, Китайська Народна Республіка до порту м. Гданська, Республіка Польща, а також поніс витрати щодо навантажувально-розвантажувальних робіт за межами території України та здійснив перевезення товару автомобільним транспортом (оплатив наземну доставку товару) з м. Гданська, Республіка Польща до місця ввезення на митну територію України.
Судом встановлено, що розмір додаткових витрат позивача, пов`язаних із транспортуванням товару до митної території України, склав 175 006,47 грн. (75 345,97 грн. + 43 551,50 грн. + 56 109,00 грн.), які позивач у силу приписів пунктів 5 та 6 частини десятої статті 58 МК України включив до митної вартості спірного товару.
Відтак, суд вважає, що надані позивачем відповідачу транспортні (перевізні) документи є достатніми для підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із транспортуванням спірного товару, в загальному розмірі 175 006,47 грн.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу та суду контракт, проформу-інвойс №RZZJ-60-202202 від 21.03.2023, платіжну інструкцію в іноземній валюті №64 від 27.03.2023, видану позивачем, проформу-інвойс №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023, комерційний інвойс №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023, платіжну інструкцію в іноземній валюті №78 від 14.04.2023, видану позивачем, договір про транспортно-експедиторське обслуговування №АЛ-21-0602 від 02.06.2021, укладений між експедитором та позивачем, та заявку №20852 від 21.03.2023 до нього, коносамент №ZM23040144 від 05.04.2023, рахунок на оплату №14112 від 10.05.2023, виставлений експедитором, платіжну інструкцію №869 від 11.05.2023, видану позивачем, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) б/н від 01.06.2023, рахунки на оплату №14128 від 22.05.2023 та №14133 від 31.05.2023, виставлені експедитором, платіжні інструкції №925 від 23.05.2023 та №1065 від 02.06.2023, видані позивачем, довідку про транспортні витрати №369 від 31.05.2023, видану експедитором, копію митної декларації країни відправлення №021720230000084530 від 07.04.2023, лист позивача №31/0323-01 від 31.03.2023 й листи продавця б/н від 16.05.2023 та б/н від 07.06.2023, зі змісту яких слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах FOB порт Ксінганг, м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка (згідно з Incoterms 2010), а сама вартість товару в розмірі 67 106,00 доларів США з урахуванням додатково понесених позивачем витрат, пов`язаних із транспортуванням спірного товару, в загальному розмірі 175 006,47 грн. відповідає заявленій позивачем митній вартості товару в додатковій митній декларації IM40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 в розмірі 2 628 978,94 грн. (67 106,00 доларів США х 36,5686 + 175 006,47 грн.).
Суд також зазначає, що виявлені митним органом розбіжності в округленні розміру вартості товару, як і у складі товару №2 за додатковою митною декларацією IM40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023 були усунуті відповідними листами продавця, копії яких наявні в матеріалах справи, та не стали підставою для коригування відповідачем заявленої позивачем митної вартості товарів №1, №3 та №4 за вказаною митною декларацією.
Відповідачем також не було доведено суду належними та достовірними доказами, що позивач зобов`язаний сплачувати будь-які платежі за наявну торговельну марку на товарі.
При цьому вказане не стало підставою для коригування відповідачем заявленої позивачем митної вартості товарів №1, №3 та №4 за додатковою митною декларацією IM40ДЕ №23UA100100434414U3 від 06.06.2023.
Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та достовірними доказами, а саме: контрактом, проформою-інвойсом №RZZJ-60-202202 від 21.03.2023, платіжною інструкцією в іноземній валюті №64 від 27.03.2023, виданою позивачем, проформою-інвойсом №RZZJ-60-202202 від 30.03.2023, комерційним інвойсом №RZZJ-60-202202 від 03.04.2023, платіжною інструкцією в іноземній валюті №78 від 14.04.2023, виданою позивачем, договором про транспортно-експедиторське обслуговування №АЛ-21-0602 від 02.06.2021, укладеним між експедитором та позивачем, та заявкою №20852 від 21.03.2023 до нього, коносаментом №ZM23040144 від 05.04.2023, рахунком на оплату №14112 від 10.05.2023, виставленим експедитором, платіжною інструкцією №869 від 11.05.2023, виданою позивачем, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) б/н від 01.06.2023, рахунками на оплату №14128 від 22.05.2023 та №14133 від 31.05.2023, виставленими експедитором, платіжними інструкціями №925 від 23.05.2023 та №1065 від 02.06.2023, виданими позивачем, довідкою про транспортні витрати №369 від 31.05.2023, виданою експедитором, копією митної декларації країни відправлення №021720230000084530 від 07.04.2023.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення відповідача №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній додатковій митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023 лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі референтної додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №UA100180/2023/507993 від 31.05.2023, зазначеної в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023, є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним (резервним) методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 5 368,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №11419 від 26.07.2023 та №11423 від 26.07.2023, виданими позивачем.
Суд також зазначає, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.
Рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за обраним ним методом визначення митної вартості товарів та породжують обов`язок позивача задекларувати такий товар за визначеною відповідачем митною вартістю товарів.
Відповідно, скасування зазначених актів митного органу (рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 18.02.2020 у справі №320/3053/19 (№К/9901/2876/20).
Суд зауважує, що ціна позову складає 51 778,26 грн. (18 062,18 грн. + 33 716,08 грн.), а тому позивачу слід було сплатити судовий збір за подання даного адміністративного позову в розмірі 2 684,00 грн. (51 778,26 грн. х 1,5% = 776,67 грн., що менше за 2 684,00 грн.).
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2 684,00 грн.
При цьому позивачем було надміру сплачено 2 684,00 грн. (5 368,00 грн. - 2 684,00 грн.) судового збору.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Беручи до уваги відсутність такого клопотання в матеріалах справи, питання про повернення позивачеві надміру сплаченої суми судового збору судом під час розподілу судових витрат не вирішується.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі Закон 5076) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Таким чином, договір про надання правничої допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру в 31 000,00 грн. позивачем подано до суду копії: договору про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Сол» та позивачем, та додаткової угоди №1 від 09.06.2023 до нього, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7014/10 від 19.10.2018, виданого на ім`я Мороз Таїсії Леонідівни, ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1470064 від 02.10.2023, платіжної інструкції №11122 від 13.06.2023, виданої позивачем та яка містить посилання на договір №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023 та додаткову угоду №1 до нього.
Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Сол» та позивачем, останній за власним вибором доручає, а Адвокатське об`єднання «Сол» зобов`язується всіма незабороненими законом способами надавати необхідну позивачу правничу (правову) допомогу, в тому числі складати заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру, без обмежень повноважень представляти інтереси в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства.
Відповідно до пунктів 4.3 та 5.1 вказаного договору про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023 розмір, обчислення та строки сплати винагороди (гонорару) визначається за взаємною згодою сторін та оформлюється окремими додатковими угодами до договору.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками й діє до повного виконання сторонами зобов`язань за ним.
У відповідності до укладеної між Адвокатським об`єднанням «Сол» та позивачем додаткової угоди №1 від 09.06.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023 позивач, зокрема, доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати позивачу наступну правничу (правову) допомогу: здійснення правового аналізу матеріалів, наданих позивачем, щодо можливості оскарження в судовому порядку рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023; формування правової позиції захисту інтересів позивача; збір доказів; складання, підписання та подання до Київського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023; представництво позивача в Київському окружному адміністративному суді під час розгляду судом адміністративної справи за вищевказаним позовом до відповідача.
Вказані обов`язки адвокатського об`єднання виконуються ним окремо по кожному пункту та вважаються виконаними в повному обсязі з дня завершення розгляду справи судом першої інстанції.
Сторони дійшли згоди, що розмір винагороди (гонорару) за надання адвокатським об`єднанням правничої (правової) допомоги, передбаченої додатковою угодою №1 від 09.06.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-252/09-06/23 від 09.06.2023, становить 31 000,00 грн.
Позивач сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за надання правничої (правової) допомоги шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок об`єднання протягом 5 банківських днів із дня підписання додаткової угоди.
У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив відповідач виклав свої заперечення щодо заявленого позивачем до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши про необґрунтованість та неспівмірність вказаної суми з обсягом наданих послуг, витраченим часом, ціною позову, яка складає 51 778,26 грн.
Дослідивши надані позивачем документи й позицію відповідача та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним зі складністю справи, в якій характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а ціна позову складає 51 778,26 грн.
Ураховуючи вищевикладене, а також фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає співмірним розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Київської митниці в даній справі, в 5 000,00 грн.
Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь позивача, складає 7 684,00 грн.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2023/000077/2 від 07.06.2023.
3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2023/000494 від 07.06.2023.
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК Дистрибьюшн» (ідентифікаційний код 37502437, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 1) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судові витрати в розмірі 7 684,00 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.