ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 761/13830/24
провадження № 61-13482св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна», Державне підприємство «Сетам»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Поліщуком Павлом Павловичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В., Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» (далі - ПрАТ «СК «Рідна»), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про відшкодування збитків.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 березня 2019 року на електронних торгах придбав нежитлове приміщення ( літ. А) загальною площею 191,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , сплативши за нього 1 784 000,00 грн. 
23 березня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубков Д. Ю. видав йому свідоцтво про право власності на вказане нежиле приміщення на підставі акта реалізації предмета іпотеки. 
Зазначав, що повідомлення про продаж нежитлового приміщення було розміщене приватним виконавцем Шмідт К. В. у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, яке, окрім повідомлення про існування іпотеки, інших обмежень чи повідомлень про права третіх осіб на це приміщення не містило.
Після проведення електронних торгів та придбання вказаного приміщення дізнався про те, що ОСОБА_2 , як співвласник спільного нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом про його витребування. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у справі № 761/23894/19 у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, витребувано у нього, як кінцевого набувача, вказане нежитлове приміщення у спільну сумісну власність власників квартир у будинку.
Вважав, що оскільки у нього за рішенням суду було витребувано нежитлове приміщення, тобто вилучено товар, а придбання майна на торгах є різновидом договору купівлі-продажу, продавцем за яким є організатор електронних торгів та державна виконавча служба/приватний виконавець, то на підставі положень статей 661, 623 ЦК України приватний виконавець Шмідт К. В. та ДП «Сетам» мають відшкодувати йому збитки у вигляді дійсної вартості приміщення на день пред`явлення позову. 
Крім того, оскільки приватний виконавець застрахувала свою відповідальність у ПрАТ «СК «Рідна», тому останнє несе солідарну відповідальність з виконавцем.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
стягнути солідарно з приватного виконавця Шмідт К. В. та ПрАТ «СК «Рідна» на його користь збитки у розмірі 5 671 651,05 грн;
стягнути з ДП «Сетам» на його користь збитки у сумі 298 507,95 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що приватний виконавець, ураховуючи положення статті 659 ЦК України, не зобов`язаний повідомляти покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. Приватний виконавець, окрім власної винагороди, не отримувала кошти за продаж нежитлового приміщення, у неї не виник обов`язок передати покупцю приналежності до товару та документи (технічний паспорт), що стосуються товару та підлягає переданню разом із ним відповідно до договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 662 ЦК України).
Суд дійшов висновку, що приватний виконавець та ДП «Сетам» не зобов`язані на підставі положень частини першої статті 661 ЦК України відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність підстав для вилучення товару. Позивач, у свою чергу, не проявив розумну обачність під час укладення договору купівлі- продажу, не перевірив наявність зареєстрованого права продавця, повну інформацію про об`єкт нерухомості. 
Відмовляючи у задоволенні вимог до ПрАТ «СК «Рідна», суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем того, що цей випадок є страховим та він має право на отримання страхового відшкодування.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
29 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук П. П. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 19 червня 2018 року у справі № 910/5640/16, від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 06 листопада 2022 року у справі № 914/2618/16, від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, у постановах Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 638/13985/21, від 26 червня 2024 року у справі № 359/9758/20, від 06 березня 2024 року у справі № 369/2266/21, від 07 лютого 2022 року у справі № 285/3523/18, від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, від 11 квітня 2024 року у справі № 760/16866/22, від 25 вересня 2024 року у справі №757/8602/22, від 16 січня 2025 року у справі № 335/5820/23, від 15 січня 2025 року у справі № 370/1448/20, від 10 січня 2025 року у справі № 295/9940/20, від 11 грудня 2024 року у справі № 537/4561/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 930/859/22, від 15 липня 2024 року у справі № 638/13985/21, від 26 червня 2024 року у справі № 359/9758/20, від 06 березня 2024 року у справі № 369/2266/21, від 10 вересня 2025 року у справі № 205/8909/21, від 26 серпня 2025 року у справі № 205/8909/21, від 08 серпня 2025 року у справі № 761/18760/22, від 05 серпня 2025 року у справі № 285/3523/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18, від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18, від 15 листопада 2023 року у справі 307/3192/19, від 25 червня 2025 року у справі № 638/17112/21, від 26 грудня 2019 року у справі 522/11526/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16, від 20 травня 2020 року у № 199/8047/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 203/798/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 450/4257/20, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 03 липня 2023 року у справі №369/6092/20, від 22 лютого 2023 року у справі № 203/798/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у приватного виконавця та організатора електронних (публічних/прилюдних) торгів статусу (прав та обов`язків) продавця та можливість кваліфікації саме боржника у виконавчому провадженні, як продавця майна, яке реалізоване на електронних (прилюдних/публічних) торгах, є такими, що не відповідають принципу розумності та не узгоджуються із нормами матеріального права із статей 650, 655, 658 ЦК України. 
Суди не врахували, що набуття права власності на майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, породжує для власника такого майна презумпцію добросовісного набувача. Недобросовісним покупець арештованого майна може бути в торгах лише якщо він вчинив правопорушення, яке підтверджено відповідним судовим рішенням.
Також суди не врахували, що згідно статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
Тобто з аналізу статті 661 ЦК України можна дійти висновку, що умовою її застосування є юридичний факт - вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи. Вияв чи невияв розумної обачливості покупцем майна, яке у нього було вилучене за рішенням суду, не пов`язується із його правом на відшкодування за рахунок продавця такого майна понесених ним збитків.
Суди попередніх інстанцій не встановлювали обставини, що мають значення для справи, а саме: обсягу прав та обов`язків приватного виконавця Шмідт К. В. у спірних правовідносинах, способу їх реалізації задля перевірки таких дій через призму критерію розумної обачливості. Приватний виконавець має набагато більшу кількість інструментів для отримай відомостей щодо майна на яке буде звернуто стягнення та передано на реалізацію. Тобто, саме приватний виконавець Шмідт К. В. мала обов`язки та правові можливості отримати інформацію про обставини набуття права власності на приміщення, зокрема про його допоміжний характер, віднесення до спільного майна та відсутність рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2004 у справі № 2-3781/04, на підставі якого боржник набув майно у власність.
Саме приватний виконавець Шмідт К. В. має безпосередній доступ до матеріалів реєстраційної справи, як в електронній формі та необмежене право отримати доступ до матеріалів у паперовій формі.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ні приватний виконавець, ні ДП «Сетам» не мають обов`язку на підставі положень частини третьої статті 661 ЦК України відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність підстав для вилучення товару, хоча саме стаття 661 ЦК України встановлює цілком конкретний, передбачений законом спосіб захисту прав покупця, придбане яким майно було у нього витребуване третьою особою.
Доводи інших учасників справи
22 грудня 2025 року представник приватного виконавця Шмідт К. В. - адвокат Бєрьозка Ю. В. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
20 січня 2026 року представник ДП «Сетам» - Омельчук З. Т. подала до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких просить їх урахувати, залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/13830/24 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна», Державного підприємства «Сетам» про відшкодування збитків.
Матеріали справи № 761/13830/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року справу № 761/13830/24 призначено до судового розгляду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Суди встановили, що на підставі рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 будинок на АДРЕСА_1 загальною площею 1680,81 кв. м передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва. У вказаному будинку наявні допоміжні приміщення, в тому числі горище загальною площею 191,8 кв. м.
ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 на відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 2001 року.
На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 20 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останній зареєстрував за собою право власності на нежитлове приміщення (в літ. А), загальною площею 191,8 кв. м та відповідно до договору іпотеки від 17 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Н.М. за реєстровим № 2466, як забезпечення виконання договору позики грошових коштів від 17 червня 2016 року, передав його в іпотеку ОСОБА_5 
05 листопада 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. видала виконавчий напис нотаріуса за реєстровим № 4661 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення № 34 в літері «А», загальною площею 191,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
25 жовтня 2018 року на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса за заявою стягувача ОСОБА_5 приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3 про звернення стягнення на вказане нежитлове приміщення, в рамках якого 15 березня 2019 року проведено електронні торги щодо його реалізації. Відповідно до протоколу від 15 березня 2019 року № 393029 переможцем торгів визначено ОСОБА_1 , який придбав приміщення за ціною 1 784 000,00 грн.
В оголошенні про торги було розміщено інформацію про те, що зазначене нежитлове приміщення, що складається з: мансардного приміщення: приміщення № 1, площею 177,1 кв. м, приміщення № 2, площею 14,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, виданого 20 травня 2016 року; лот 332448 (уцінено лот № 324924), майно має обтяження: арешт нерухомого майна № 24609178, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 55676690, виданий 31 січня 2018 року, видавник: приватний виконавець Шмідт К. В.; заборона на нерухоме майно № 15035585, договір іпотеки, серія та номер: 2466, виданий 17 червня 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М.; іпотека № 15057275, договір іпотеки, серія та номер: 2466, виданий 17 червня 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н. М.
21 березня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. видала акт про реалізацію предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 щодо спірного нерухомого майна та припинила обтяження щодо нього.
На підставі акта реалізації предмета іпотеки 23 березня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубков Д. Ю. видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності за реєстровим № 308 на нежитлове приміщення № 34 в літері «А», загальною площею 191,8 кв. м, що знаходиться за вказаною адресою
У цей же день у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на придбане нежитлове приміщення.
22 березня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт К. В. перерахувала на рахунок ОСОБА_5 4 000,00 грн та 3 629,59 грн - повернення авансового внеску стягувачу, 26 березня 2019 року на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 471 170,41 грн - перерахування надмірно стягнутих коштів за виконавчим написом від 05 листопада 2016 року № 4661, 22 березня 2019 року на рахунок ОСОБА_5 було перераховано 200 000,00 грн із призначенням платежу: «ВП НОМЕР_3, боржник ОСОБА_4 », 22 березня 2019 року перераховано на рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К. В. 20 000,00 грн, як основна винагорода приватного виконавця у ВП № НОМЕР_3.
Також суди встановили, що у червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Н. М., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубков Д.Ю., ДП «Сетам», про визнання правочинів недійсними, скасування записів, витребування майна з чужого володіння та звільнення приміщення (справа № 761/23894/19).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року у справі № 761/23894/19 в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В. В. за реєстровим номером 908. Витребувано у ОСОБА_1 нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність власників квартир у будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.
У зазначеному судовому рішенні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2004 року у справі № 2-3781/04, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_3 , зокрема право власності па нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв. м. Таке рішення було зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 12 серпня 2004 року, записано в реєстрову книгу № 19п-91 за номером 257-м, про що наявна відмітка на рішенні.
Також установлено, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2004 року та відмітка про проведення реєстрації об`єкта є підробленими, що підтверджено Шевченківським районним судом міста Києва та КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Горище в будинку АДРЕСА_1 ніде не реєструвалось. Реєстрові номери такого об`єкта не існують.
На підставі неіснуючого рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2004 року та підробленої на такому рішенні відмітки про його реєстрацію в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 12 серпня 2004 року в реєстровій книзі № 19п-91 за номером 257-м спірне нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 травня 2016 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В. В. за реєстровим № 908, було переоформлено на корить ОСОБА_8 , після чого через низку правочинів було переоформлено на ОСОБА_1 .
У рамках досудового розслідування кримінального провадження № 1202310510000411 встановлено, що горище в літ. «А» розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв. м, ніколи не перебувало у власності ОСОБА_3 , судового спору про поділ майна, за яким він ніби отримав право власності, не існувало. Особисто до нотаріуса Юрченка В. В. про продаж вказаного майна ОСОБА_3 не звертався. Майно відчужувалось за паспортом ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , який є втраченим та недійсним із 08 жовтня 2013 року.
12 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «Сетам» про повернення гарантійного внеску в сумі 89 200,00 грн, які 19 січня 2024 року було перераховано на його рахунок.
Межі та підстави касаційного перегляду 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 19 червня 2018 року у справі № 910/5640/16, від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, від 06 листопада 2022 року у справі № 914/2618/16, від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, у постановах Верховного Суду від 15 липня 2024 у справі № 638/13985/21, від 26 червня 2024 року у справі № 359/9758/20, від 06 березня 2024 року у справі № 369/2266/21, від 07 лютого 2022 року у справі № 285/3523/18, від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, від 11 квітня 2024 року у справі № 760/16866/22, від 25 вересня 2024 року у справі №757/8602/22, від 16 січня 2025 року у справі № 335/5820/23, від 15 січня 2025 року у справі № 370/1448/20, від 10 січня 2025 року у справі № 295/9940/20, від 11 грудня 2024 року у справі № 537/4561/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 930/859/22, від 15 липня 2024 року у справі № 638/13985/21, від 26 червня 2024 року у справі № 359/9758/20, від 06 березня 2024 року у справі № 369/2266/21, від 10 вересня 2025 року у справі № 205/8909/21, від 26 серпня 2025 року у справі № 205/8909/21, від 08 серпня 2025 року у справі № 761/18760/22, від 05 серпня 2025 року у справі № 285/3523/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18, від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18, від 15 листопада 2023 року у справі 307/3192/19, від 25 червня 2025 року у справі № 638/17112/21, від 26 грудня 2019 року у справі 522/11526/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16, від 20 травня 2020 року у № 199/8047/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 203/798/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 450/4257/20, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 03 липня 2023 року у справі №369/6092/20, від 22 лютого 2023 року у справі № 203/798/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України)..
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Позиція Верховного Суду 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.
З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.
Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини третьої статті 1212 ЦК України).
Системне тлумачення змісту абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 396/29/17 (провадження № 61-29467св18)).
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18)).
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
У разі якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору є представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відповідно і продавцем, є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відповідно і продавцем, є спеціалізована організація.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16 (провадження № 61-31591св18), від 21 червня 2023 року у справі № 464/6630/20 (провадження № 61-11651св22).
Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення прилюдних торгів та який у подальшому визнано недійсним.
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19) вказано, що: «суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку продавцем арештованого майна виступає орган державної виконавчої служби, який цього не заперечував, й та обставина, що після реалізації цього майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє виконавчу службу статусу продавця у спірних правовідносинах, дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину та у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції, а тому з виконавчої служби на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені нею за придбане майно».
В постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20) зазначено, що: «у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Правила статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. […]
Встановивши, що при реалізації квартири на електронних торгах Перший відділ ДВС міста Луцьк виступав від свого імені як продавець і за рішенням суду такі електронні торги визнані недійсними, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що сплачена позивачем сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на її користь саме з виконавчої служби (в межах заявлених нею вимог до вказаного відповідача). […] З огляду на викладене, оскільки за встановленими в цій справі обставинами державна виконавча служба виступала від свого імені як продавець, то саме на неї покладається обов`язок повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна в сумі 184 350 грн, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені».
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21), вказано, що: «у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Обов`язок з повернення коштів на підставі оспорюваного правочину виникає з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 344/2483/18 (провадження № 61-14496св19)).
У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач, як переможець електронних торгів, проведених 15 березня 2019 року, з продажу нежитлового приміщення № 34 в літері «А», загальною площею 191,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , на рахунок відповідача перерахував грошові кошти у сумі 1 784000,00 грн, як оплату за придбаний лот.
Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що оскільки у нього за рішенням суду було витребувано нежитлове приміщення, тобто вилучено товар, а придбання майна на торгах є різновидом договору купівлі-продажу, продавцем, за яким є організатор електронних торгів та державна виконавча служба/приватний виконавець, то на підставі положень статей 661, 623 ЦК України приватний виконавець Шмідт К. В. та ДП «Сетам» мають відшкодувати йому збитки у вигляді дійсної вартості приміщення на день пред`явлення позову.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення приватним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Порядку про продаж арештованого майна, Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог повивача, та, серед іншого, зазначив, що на приватного виконавця не покладається обов`язок, передбачений статтею 659 ЦК України повідомляти про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо), він (приватний виконавець) не отримував кошти за продаж нежитлового приміщення, крім власної винагороди, у приватного виконавця не виникав обов`язок передати покупцю приналежності до товару та документи (технічний паспорт), що стосуються товару та підлягає переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Суд також дійшов висновку, що приватний виконавець та ДП «Сетам» не мають обов`язку на підставі положень частини третьої статті 661 ЦК України відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність підстав для вилучення товару. Окрім того, апеляційний суд констатував, що позивач не проявив розумну обачність під час укладення договору купівлі-продажу, насамперед не перевірив наявність зареєстрованого права продавця, повну інформацію про об`єкт нерухомості, хоча міг би перевірити в реєстрі судових рішень наявність / відсутність рішення суду про визнання права власності на спірне приміщення.
При цьому, апеляційний суд не врахував зазначені висновки Верховного Суду, внаслідок чого передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким у позові позивачу відмовлено через недоведеність обставин, на які він посилався, як на підставу для його задоволення.
Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.
Тому постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Поліщуком Павлом Павловичем, задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.?
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун  	
	М. Ю. Тітов