ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р. 	Справа № 520/13701/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 08.08.25 у справі № 520/13701/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України  
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі за текстом також – відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2/в від 26.01.2024, в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, молодшого сержанта ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 та призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, так як недоцільно у спірних правовідносинах застосовувати КУпАП і за фактом ДТП за участі ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження та заключним етапом притягнення особи до кримінальної відповідальності є вирок суду, який за обставин справи відсутній. Водночас постановою слідчого кримінальне провадження закрито не у зв`язку зі смертю військовослужбовця, а у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , включаючи постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності внаслідок ДТП або про закриття адміністративного провадження на підставі смерті ОСОБА_2 .
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Від Міністерства оборони України надійшли пояснення щодо апеляційної скарги позивача, в яких відповідачем зазначено, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У письмових поясненнях у справі позивач наголошує, що ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності чоловіка, ОСОБА_2 , не притягнуто, тому смерть військовослужбовця не є наслідком вчинення злочину або адміністративного правопорушення; особу неможливо вважати правопорушником, коли його вину не доведено відповідно до вимог закону; кримінальну справу закрито не у зв`язку із смертю військовослужбовця, а у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тобто слідчим встановлено його невинуватість, отже Міністерством оборони позивачу протиправно відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги за смерть чоловіка.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач – ОСОБА_1 , є дружиною померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Харків, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 24.01.2023.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 10-12/61-с від 08.01.2023 встановлено, що загибель молодшого сержанта ОСОБА_2 сталася 08.01.2023, причиною смерті є множинні травми голови; особа, яка знаходилася в легковому автомобілі травмована при зіткненні його з фіксованим або стаціонарним об`єктом, місце смерті – Харківська область, Немишлянський район, місто Харків.
Згідно з Витягом із протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 2014 від 03.07.2023 травма ОСОБА_2 і причина смерті, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся з приводу отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю військовослужбовця, її чоловіка, надавши відповідну заяву та копії документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З копії Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 за № 2/в слідує, що позивачу відмовлено у виплаті означеної допомоги з посиланням на те, що смерть ОСОБА_2 є наслідком дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).
У вказаному протоколі міститься посилання на акт службового розслідування командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2023 та постанову про закриття кримінального провадження від 30.04.2023 за № 12023220000000024 ГУ НП в Харківській області, з огляду на які Комісія дійшла висновку, що таке діяння є адміністративним правопорушенням, аварія сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, а отже, відповідно до пункту «а» статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) це є підставою для відмови у призначенні ОГД.
Згідно з висновком автотехнічної експертизи N CE-19/121-23/1607-IT від 21.03.2023 в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням такої ДТП. Порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 згідно з висновками автотехнічної експертизи N CE-19/121-23/1607-IT від 21.03.2023 полягали у тому, що він, перебуваючи в стані перманентної втоми, розпочав керування автомобілем у стані втоми, втратив контроль над автомобілем, виїхав за межі проїжджої частини і допустив наїзд на дерево. Під час руху імовірно заснув, тобто водій ОСОБА_2 втратив постійний контроль над керованим ним транспортним засобом, не контролював його подальший рух та не міг безпечно керувати ним.
Згідно з постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 30.04.2023 про закриття кримінального провадження № 12023220000000024, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/1607-ІТ від 21.03.2023, в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП; вказана дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.
Вказані обставини сторонами у справі не заперечуються, а доводи позовної заяви фактично зведено до того, що ОСОБА_2 не був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення або злочину, внаслідок чого відсутні підстави для відмови у призначенні та виплаті його дружині одноразової грошової допомоги в зв`язку із смертю, що визначено в пункті «а» статті 16-4 Закону № 2011-XII.
Уважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2/в від 26.01.2024, в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, молодшого сержанта ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача прийнято обґрунтовано, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що вказує на необхідність в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 06.12.1991 за № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжено та станом на час розгляду справи триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1 пункту другого статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Звідси слідує, що подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII.
За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Виходячи з такого законодавчого врегулювання, вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Відповідно до пункту 1, 6 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).
На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 за № 975, якою затверджено відповідний Порядок (надалі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За пунктом 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, у редакції, чинній станом на час звернення позивача із заявою про виплату допомоги), пунктом 2 якої установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Також пунктом 2 Постанови №168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, Постанова №168 є нормативно-правовим актом, який встановлює право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, у період дії воєнного стану. При цьому виплата збільшеного до 15 000 000 грн розміру одноразової допомоги згідно пункту 2 Постанови №168, передбачена для сімей військовослужбовців лише у двох випадках: 1) у разі загибелі військовослужбовця; 2) у разі, якщо військовослужбовець помер внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок (у постановах від 29.03.2024 (справа № 440/3321/23) від 21.08.2024 (справа № 160/20229/22), від 18.11.2024 (справа №240/1743/24), відповідно до якого питання розміру допомоги визначається окремо та залежить від окремих чинників (умов), а саме:
у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (абзац 1 пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ);
у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (абзац 2 пункту «а» частини першої стаття 16-2 Закону №2011-ХІІ);
у розмірі 15 000 000 грн. на період дії воєнного стану для сімей загиблих осіб (абз. 1 п. 2 Постанови №168). Також, сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абзац шостий пункту 2 Постанови №168).
Верховний Суд в постанові від 17.03.2025 у справі № 280/2749/24 ще раз звернув увагу на те, що чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного з яких чітко визначені на законодавчому рівні умови призначення та виплати.
Так, на відміну від Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, через те, що розмір допомоги у сумі 15 000 000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та виключно для сімей загиблих військовослужбовців, а також померлих, але внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
Водночас ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ передбачає, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком, зокрема, вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.
За матеріалами справи рішення відповідача, в оскаржуваній частині, ґрунтується на тому, що ДТП, за наслідками якої загинув ОСОБА_2 , була наслідком його дій з порушення Правил дорожнього руху. Це, зокрема, вбачається, з акта службового розслідування командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.02.2023, постанови про закриття кримінального провадження від 30.04.2023 за № 12023220000000024, Висновку автотехнічної експертизи N CE-19/121-23/1607-IT від 21.03.2023, які повністю узгоджуються між собою та підтверджують висновок про те, що ОСОБА_2 порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, і його дії з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Будь-яких інших доказів, які б спростували наведені вище обставини фактичної загибелі ОСОБА_2 внаслідок порушення ним самим правил дорожнього руху та свідчили про наявність вини в його смерті з боку інших учасників дорожнього руху, позивачем не надано.
Колегія суддів зазначає, що ні нормами Кримінального кодексу України, ні Кримінального процесуального кодексу України, ні Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення або провадження досудового розслідування відносно померлої особи.
Так, за змістом пункту 5 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження необхідним для реабілітації померлого.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Зважаючи на наведене, колегія суддів зауважує, що у цьому випадку, за встановлених обставин, неможливість фіксації факту адміністративного правопорушення та встановлення вини особи у його вчиненні, притягнення її до відповідальності згідно з процедурою, встановленою Кодексом України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із її смертю (з урахуванням відомостей, викладених в постанові про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.04.2023 за № 12023220000000024, та з урахуванням даних, зафіксованих в акті службового розслідування, складеного за результатами службового розслідування, проведеного на підставі Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.01.2023 за № 96, та з огляду на те, що фактичні обставини загибелі ОСОБА_2 , встановлені під час розслідування кримінального провадження, узгоджуються з матеріалами службового розслідування) не може мати наслідком призначення та виплату позивачам одноразової грошової допомоги за умови вчинення загиблою особою адміністративного правопорушення.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що посилання суду першої інстанції на те, що провадження неможливе у випадку смерті особи, не дає підстав стверджувати про вчинення особою адміністративного правопорушення та що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції розглядав справі в межах позовних вимог і, відповідно, у цих межах установлював обставини справи та не вирішував питання про винуватість/невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт притягнення чи непритягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог правил дорожнього руху на можливість призначення позивачам спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.
Крім того, ст. 16-4 Закону № 2011-XII не встановлено в якості обов`язкової підстави для відмови у виплаті спірної допомоги наявність обвинувального вироку суду або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності загиблого військовослужбовця. 
З огляду на встановлені обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим і законним.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення відповідача, в оскаржуваній частині, прийнято обґрунтовано, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 120/4628/18-а.
Доводи апеляційної скарги з зазначених вище підстав висновків суду першої інстанції не спростовують.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи судом досліджені всі ключові питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 у справі № 520/13701/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц