ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/263/26 Справа № 202/18908/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маринін О.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Іванова Олена Миколаївна, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 202/18908/23 за розглядом апеляційних скарг фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпра від 21 листопада 2025 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпра від 19 грудня 2025 року, у складі судді Мариніна О.В., по справі № 202/18908/23 за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, –
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Індустріального районного суду м.Дніпра знаходилася вищевказана цивільна справа.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпра від 21 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг відмовлено в повному обсязі (а.с. 117-120).
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2025 року заяву  ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалено додаткове рішення по справі за позовною заявою ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, яким стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн (а.с.135,136).
Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції, у грудні 2025 року ФОП ОСОБА_2 через свого представника — адвоката Данильченка М.С. подала апеляційні скарги.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення суду від 21 листопада 2025 року залишено без задоволення, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на додаткове рішення суду задоволено частково, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
24 березня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Іванову О.М. подала, в порядку ст. 141, 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи це тим, що, переглядаючи рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 та залишаючи основне рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат ОСОБА_1 у вигляді витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які вона понесла в процесі апеляційного провадження, тому заявник просить стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції у розмірі 15000 грн.
Позивач ФОП ОСОБА_2 через свого представника — адвоката Данильченка М.С. подав заперечення на заяву ОСОБА_1 , де зазначив, що ані в письмових документах, ані в судовому засіданні апеляційної інстанції 24 березня 2026 року сторона відповідача не заявляла відповідного клопотання про судові витрати, які відповідач понесе в апеляційній інстанції, що є підставою для залишення такої заяви без розгляду.
Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, врахувавши заперечення на заяву, колегія суддів дійшла висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, з огляду на наступне.
За приписами частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено,що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Колегія суддів наголошує, що ані у поданому у лютому 2026 року відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 , ані окремою заявою сторона відповідача ОСОБА_1 не заявляла про понесення відповідачем при розгляді апеляційної скарги витрат на правову допомогу з заявленням попереднього їх розміру, що є обов`язковою умовою, за положеннями ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Відтак, належить зазначити, що за відсутності хоча б однієї обов`язкової умови для розгляду такої заяви після ухвалення судового рішення, як то, дотримання строку подання заяви та заявлення про відповідні витрати сторони справи, заява про ухвалення додаткового рішення у справі залишається без розгляду на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 133-141, 270 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Заяву представника ОСОБА_1 — адвоката Іванової Олени Миколаївни, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 202/18908/23 за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг — залишити без розгляду.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст додаткової постанови складено “02” квітня 2026 року.

Головуючий:        В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко